Постанова
Іменем України
 
25 листопада 2020 року 
м. Київ
 
справа № 534/272/19
провадження № 61-17813св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 ,
заінтересовані особи:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 квітня 2019 року у складі судді Куц Т. О. та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 липня 2019 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Гальонкіна С. А., Прядкіна О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про видачу обмежувального припису щодо заборони відповідачу ОСОБА_4 наближатися на відстань меншу ніж 100 м до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування неповнолітньою ОСОБА_2 , 2009 року народження, та заборони вести листування, телефонні переговори з неповнолітньою ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Заява мотивована тим, що 30 січня 2019 року о 07 год. 48 хв. їй зателефонувала неповнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була дуже схвильована і плакала. Донька пояснила їй, що в автобусі з нею намагалася спілкуватись ОСОБА_4 , яка є теперішньою дружиною батька дитини - ОСОБА_3 , яка випитувала ім`я і прізвище дитини, намагалась насильно дати до її рук альбом із фотографіями батька, та сказала малолітній ОСОБА_2 , що коли з її мамою щось станеться, опіка її забере і віддасть до притулку. Коли ОСОБА_2 прийшла до школи, то розповіла про цей інцидент своїй бабусі, яка працює в школі, а бабуся, враховуючи стан дитини, відвела її до медсестри і шкільного психолога, які надали дитині допомогу, про що було складено протокол індивідуального діагностичного обстеження. Цим висновком встановлено, що ОСОБА_2 має підвищений рівень тривожності.
Після зазначених подій тривалий час ОСОБА_2 перебуває в пригніченому стані, боїться одна ходити до школи.
Вважає, що ОСОБА_4 вчинила стосовно неповнолітньої ОСОБА_2 психологічне насильство, після чого дитина була налякана та розгублена.
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 березня 2019 року залучено до участі в справі як заінтересовану особу батька дитини ОСОБА_3 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанцій
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 , яка народилася у м. Комсомольську Полтавської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заборонено ОСОБА_4 контактувати з неповнолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб.
В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Встановлено строк дії обмежувального припису 6 місяців.
Рішення суду допущено до негайного виконання.
Судові витрати віднесено на рахунок держави.
Рішення суду мотивоване тим, що зазначені заходи будуть відповідати найвищим інтересам дитини і таких заходів достатньо для подальшого запобігання ризикам психологічного насильства щодо неповнолітньої дочки заявника.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_4  подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 квітня 2019 року залишено без змін.
Постанова мотивована тим, що дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» незалежно від факту спільного проживання поширюється й на іншого з подружжя (колишнього подружжя), отже, ОСОБА_4 належить до суб`єктів відповідальності за цим Законом.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 30 вересня 2019 року через засоби поштового зв`язку звернулись до суду з касаційними скаргами на рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у яких просили скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
05 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та витребувано цивільну справу з Комсомольського міського суду Полтавської області.
21 листопада 2019 року до Верховного Суду надійшла витребовувана цивільна справа.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційних скаргах, які є ідентичними,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначали, що, постановляючи рішення, суд не зазначив доказів, відхилених судом, та мотивів їх відхилення, не надав мотивованої оцінки кожному аргументу, наведеними учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також не зазначив норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Судом позбавлено заінтересовану особу ОСОБА_4 можливості подавати докази, оскільки безпідставно відмовив у виклику свідків, які були учасниками подій 30 січня 2019 року, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
У рішенні суд послався на психоемоційний стан дитини, який не був доведений допустимими доказами, оскільки протокол індивідуального діагностичного обстеження, який надала до суду ОСОБА_1 , не має ознак офіційного документа. Адже на зазначеному протоколі немає іменної печатки лікаря та печатки медичного закладу/установи, або ж навчального закладу, в якому працює спеціаліст, що склав цей протокол. Також не був наданий диплом про вищу освіту та ліцензія практичного психолога, який начебто спілкувався із ОСОБА_2 .
Суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки до діяння, яке відбулось 30 січня 2019 року між ОСОБА_4 та малолітньою ОСОБА_2 , суд першої інстанції застосував норми закону, які не мав застосовувати (фактично суд звинуватив у вчиненні домашнього насильства особу, яка за визначенням терміну «домашнє насильство»не могла його вчинити).
ОСОБА_4 не є ні членом сім'їОСОБА_2 , ні її родичем.
Таким чином, діяння, яке 30 січня 2019 року відбувалось між зазначеними особами, взагалі не підпадає під правову класифікацію, яка відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає таке поняття, як домашнє насильство.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , зокрема, зазначала, що відповідно до пункту 1.1 Методичних рекомендацій щодо запобігання та протидії насильству, затверджених Міністерством освіти і науки України, постраждалими визнаються особи, незалежно від того чи проживають вони спільно зі своїми кривдниками, чи ні, нерідні батьки та діти одного з подружжя, які не є спільними або всиновленими (пасинок/падчерка).
Неповнолітня донька ОСОБА_1 - ОСОБА_6 є донькою одного з подружжя ( ОСОБА_3 ), а ОСОБА_4 є іншим з подружжя.
З огляду на це, за суб'єктим складом правовідносини між неповнолітньою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 врегульовані нормами Закону України«Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Необґрунтованим є твердження касатора про те, що суди не встановили ознаки психологічного насильства з боку ОСОБА_4 внаслідок подій, що відбулись 31 січня 2019 року, оскільки в судових рішеннях не зазначено, на яке саме волевиявлення неповнолітньої ОСОБА_2 вплинуло її спілкування з ОСОБА_4 .
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Суди першої інстанції встановив, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 07 липня 2009 року за актовим записом № 271 (а. с. 8).
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області на підставі актового запису за № 04 від 12 січня 2013 року, ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_3  (а. с. 7).
31 січня 2019 року матір неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернулась до Служби у справах дітей, сім`ї та молодіжної політики виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області із письмовою заявою, в якій вказувала, що 30 січня 2019 року о 07 год. 48 хв. із автобусної зупинки біля школи № 5 у м. Горішні Плавні заявнику зателефонувала її неповнолітня дочка, яка була у схвильованому стані та плакала. Згодом заспокоївшись, неповнолітня ОСОБА_2 пояснила своїй матері про те, що до неї в автобусі «чіплялась» дружина її батька, яка випитувала в неї її прізвище та ім`я, а також сказала дитині, що коли щось трапиться із її матір`ю, то опіка її забере і відправить до притулку. Після цього неповнолітня ОСОБА_2 пішла до школи, де розповіла усе, що трапилось своїй бабусі, яка працює у цій школі (а. с. 4).
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила службу у справах дітей вжити негайних заходів щодо захисту прав та психічного здоров`я її неповнолітньої доньки.
Згідно з протоколом індивідуального діагностичного обстеження від 30 січня 2019 року психічного стану ОСОБА_2 встановлено, що вона на момент обстеження мала підвищений рівень тривожності. Під час розмови з психологом дитина була замкненою, на запитання відповідала боязко, коротко та дуже тихо. Психолог надала рекомендації щодо психологічної допомоги дитині (а. с. 5).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до частини другої та третьої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.
Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України (частина восьма статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Оскільки суд встановив, що 30 січня 2019 року малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазнала свавільного втручання у її приватне та сімейне життя з боку ОСОБА_4 , яка вчинила психологічне насильство до дитини. Такі дії ОСОБА_4 викликали у постраждалої ОСОБА_2 стан підвищеної тривожності, що підтверджується висновком практичного психолога/соціального педагога при індивідуальному діагностичному обстеженні дитини 30 січня 2019 року, та підпадають під дію Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», то суд надавши належну оцінку всім обставинам та доказам у справі, оцінивши всі ризики продовження у майбутньому чинення по відношенню до малолітньої особи психологічного насильства з боку ОСОБА_4 , обґрунтовано видав обмежувальний припис щодо заборони ОСОБА_4 контактувати з неповнолітньою ОСОБА_2 , особисто і через третіх осіб, що відповідає найвищим інтересам дитини та є необхідним й достатнім для захисту її особистих прав.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 липня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                                А. А. Калараш
 
                                                                                                          І. В. Литвиненко
 
                                                                                                          С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                          Є. В. Петров