ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 листопада 2020 року           справа №360/362/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року (повний текст складено 07 травня 2020 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/362/20 (суддя І інстанції – Шембелян В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації  про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                              У С Т А Н О В И В:

21 січня 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з позовом  до Управління  соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації (далі – відповідач), в якому позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації, у вигляді повідомлення, яким ОСОБА_1 відмовлено та не призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 28.02.2019; зобов`язати управляння соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації включити ОСОБА_1 в списки осіб, які мають право на призначену щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання; зобов`язати управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області призначити ОСОБА_1 за заявою від 28.02.2019 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в розмірі що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", на період з 03.03.2019 по 20.11.2019, а також виплатити заборгованість із цієї допомоги, що виникла за період її несплати. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона та її родина перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення, відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 509.
На підставі заяви на сім`ю, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 № 505, позивачу була призначена адресна грошова допомога. 
05.10.2019 позивач отримала від відповідача повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, оскільки сім`я володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО. 
Проте жодна з перелічених пунктом 12 Порядку № 505 підстав щодо позивача не мала місце. Виплата допомоги залежить лише від факту переміщення з району проведення АТО та перебування на обліку в управлінні, що й підтверджено довідкою про взяття на облік особи, яка перемістилась з району проведення АТО. Таким чином, позивач з рішенням органу не згодна та вважає, що має законне право на його оскарження.
Крім того зазначила, що нею оскаржувалось аналогічне рішення відповідача від 02.04.2019 № 1188 у справі № 360/2118/19. Судом першої інстанції позовні вимоги задоволено частково. Рішенням апеляційної інстанції скасовано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03.07.2019. Позов задоволено частково, зокрема, зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву від 28.02.2019 з урахуванням висновків суду.
Однак, враховуючи те, що відповідач знову ж таки відмовив в призначенні за заявою від 28.02.2019 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням рішення суду, позивач вимушена знову звернутись до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року у справі № 360/362/20 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації від 03.10.2019, прийняте за заявою ОСОБА_1 від 28.02.2019 про відмову в призначенні ій та членам її сім`ї  щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Зобов`язано управління соціального захисту населення Білокуракинської райоїшої державної адміністрації Луганської області призначити ОСОБА_1 та членам її сім`ї за заявою від 28.02.2019 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в розмірі що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", за період з 28.02.2019 по 28.08.2019 та виплатити заборгованість.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року по справі №360/2118/19 щодо зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам від 28.02.2019 з урахуванням висновків суду, відповідач як суб`єкт владних повноважень, пересвідчився у придатності житлового приміщення, яке належить ОСОБА_1 та склав акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 24 вересня 2019 року № 1049, згідно з яким житловий будинок, який належить сім`ї позивача визнано придатним для проживання.
02 жовтня 2019 року рішенням комісії Білокуракинської районної державної адміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам згідно протоколу засідання від 02 жовтня 2019 року №23 було вирішено “відмовити у призначенні щомісячної адресної допомоги ВПО для покриття витрат на проживання згідно п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 № 365 та згідно з п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги ВПО, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 №505 ОСОБА_1 ”. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 10).
17.11.2014 (з корегуванням від 28.09.2016) позивачем отримано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №921012302, де зазначено фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.12). 
Оскільки визначальною обставиною для розгляду цієї справи є правомірність рішення відповідача, прийняте ним за результатом повторного розгляду заяви позивача від 28.02.2019, здійсненого на виконання постанови суду,  з урахуванням висновків суду, то для прийняття обгрунтованого рішення в справі, що розглядається, є необхідним проаналізувати висновки апеляційного суду, викладені в постанові від 10.09.2019 у справі № 360/2118/19.
Крім того, необхідним для розгляду цієї справи на підставі вимог ч.4 ст.78 КАС України застосування преюдиції, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2019 скасовано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 у справі № 360/2118/19. Прийнято нову постанову. Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білокуракінської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано рішення Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області від 21.03.2019 про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасувано повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, від 28.02.2019 з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог – відмовлено (а.с.16-32).
Зазначена постанова суду набрала законної сили 10.09.2019.
Судом встановлені такі обставини, що мають значення для вирішення справи, що розглядається.
На підставі особистої заяви позивача про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово – комунальних послуг, рішенням відповідача від 25.11.2014 позивачу призначено допомогу на проживання з 17.11.2014 по 16.05.2019.
13.07.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися, рішенням відповідача від 15.07.2015 позивачу призначено допомогу на проживання з 13.07.2015 по 12.01.2016.
05.02.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися, рішенням відповідача від 10.02.2016 позивачу призначено допомогу на проживання з 05.02.2016 по 04.08.2016.
29.08.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися, рішенням відповідача від 05.09.2016 позивачу призначено допомогу на проживання з 29.08.2016 по 27.02.2017.
01.03.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінились, рішенням відповідача від 16.03.2017 позивачу призначено допомогу на проживання з 01.03.2017 по 31.08.2017.
01.09.20147 позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися, рішенням відповідача від 20.10.2017 позивачу призначено допомогу на проживання з 01.09.2017 по 28.02.2018.
01.03.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися, рішенням відповідача від 28.03.2018 позивачу призначено допомогу на проживання з 01.03.2018 по 31.08.2018.
03.09.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися, рішенням відповідача від 14.09.2018 позивачу призначено допомогу на проживання з 03.09.2018 по 02.03.2019.
28.02.2019 позивач звернулася до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися.
Рішенням відповідача від 21.03.2019 позивачу відмовлено у наданні допомоги переміщеним особам на проживання з таких підстав: сім`я володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО.
Відповідачем позивачу направлено повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання; крім того, відповідач склав Повідомлення про перерахунок державної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи, до якого додано розрахунок переплаченої суми.
В ході розгляду вказаної справи суд апеляційної інстанції встановив, що село Лизине Білокуракинського району Луганської області розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Тому наявність у позивача у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення у цьому населеному пункті (якщо тільки воно не є придатним для проживання), є законною підставою для не призначення відповідачем ОСОБА_1 грошової допомоги за заявою останньої від 28.02.2019.
Додатком до Постанови № 505 затверджено Акт обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири), який складається комісією органу соціального захисту населення, яка утворюється на підставі відповідного розпорядчого документа.
Управління як суб`єкт владних повноважень, приймаючи рішення про відмову позивачу у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, повинно було пересвідчитись у непридатності житлового приміщення, яке належить позивачу, та скласти відповідний акт технічного стану за передбаченою законодавством формою (а.с.29-30).
Саме відсутність відповідного акту технічного стану будинку позивача, складеного у формі, затвердженій Додатком до Постанови № 505, на момент прийняття оскарженого рішення і стало підставою для визнання протиправним та скасування рішення відповідача апеляційним судом. 
При вирішенні цієї справи суд звертає увагу на те, що акт є формою документу, який фіксує певні події, факти чи обставини на час його складання. Таким чином, на підставі акту, що складений певною датою, неможливо встановити стан речей, що існували за пів року до складання цього акту.
Ні мотивувальна частина зазначеної постанови суду, а ні її резолютивна частина не містять вимог, відповідно до яких відповідач при повторному розгляді заяви від 28.02.2019 був зобов`язаний скласти зазначений в постанові суду акт станом на час здійснення повторного розгляду та прийняти рішення за заявою позивача з урахуванням змісту цього акту.
Отже, суд дійшов висновку, що хибними є посилання відповідача на ті обставини, що акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї позивача від 24 вересня 2019 року № 1049 і урахування зазначеного акту при повторному розгляді заяви від 28.02.2019 здійснено ним саме на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі №360/2118/19, оскільки це спростовано змістом самої постанови суду.
Судом також встановлено наступне. 
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.03.2019 на підставі Договору купівлі - продажу 28.01.2016 ОСОБА_1 придбано у власність  житловий будинок 73,5 кв.м., який розташовано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 72-74).
З заявою від 28.02.2019 позивач зверталася до відповідача як уповноважений член сім`ї для отримання вказаної допомоги відносно таких осіб: ОСОБА_1 (інвалід 3 групи), ОСОБА_2 (інвалід 2 групи), ОСОБА_3 (студентка ЛНГУ ім. Т.Г. Шевченка) (а.с.49).
ОСОБА_2 надав згоду від 28.02.2019 на отримання позивачем сум його грошової допомоги (а.с.50).
24.09.2019 відповідачем складено акт №1049 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , яка разом з чоловіком ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 мешкають в будинку за адресою: АДРЕСА_2 . В ході обстеження встановлено, що будинок перебуває в придатному для житла стані, підведений газ, вода, зроблений ремонт. Зазначений акт складено за формою, затвердженою Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.04.2004 №95 (а.с.58-59).
Згідно з витягом з протоколу №23 засідання комісії Білокуракинської районної державної адміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 02 жовтня 2019 року – комісія, розглядаючи акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, ухвалила: відмовити у призначенні щомісячної адресної допомоги ВПО для покриття витрат на проживання згідно з п.12 Постанови КМУ від 08.06.2016 №365 та згідно з п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги ВПО Постанови КМУ від 01.10.2014 №505 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.60).
03.10.2019 відповідач прийняв рішення про відмову у наданні щомісячної адресної допомоги переміщеним особам на проживання за заявою позивача від 28.02.2019, отже відмовив у її призначенні позивачці та членам її сім`ї: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строком на шість місяців з дати звернення з цією заявою (а.с.61).
Позивач отримала повідомлення відповідача, в якому зазначено, що вони не мають права на отримання допомоги переміщеним особам на проживання, оскільки сім`я володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО (а.с.11).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі   статтею 1 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII  “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та є чинною на момент розгляду справи, далі - Закон № 1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. 
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
За приписами частин 1-4, 7, 9, 10 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених   статтею 12 цього Закону.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В матеріалах справи є відомості про отримання позивачкою довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка не скасована. Ця фактична обставина не оспорюється сторонами. 
Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, що застосовується судом при розгляді цієї справи в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин – на час звернення позивача з заявою від 28.02.2019 (Постанова №505).
Згідно з вимогами пункту 3 Постанови №505 грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї; 
для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї. Таку заяву на наступний шестимісячний строк може бути подано з дати його початку або не раніше ніж за 15 днів до закінчення поточного шестимісячного строку.
Відповідно до п. 2 Постанови № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.
За приписами п.5 Порядку № 505 для отримання грошової допомоги (зокрема в разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу подання заяви та адреси, за якою подається заява, уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку.
У заяві зазначаються такі відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги: прізвище, ім`я та по батькові; число, місяць, рік народження; серія, номер (у разі наявності) паспорта громадянина України, ким і коли виданий або серія, номер документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус; реєстраційний номер облікової картки платника податків (не зазначається фізичними особами, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному територіальному органу ДФС і мають відмітку в паспорті); інформацію про:
-  зареєстроване та фактичне місце проживання (перебування);
-  наявність у будь-якого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення;
-  наявність житлового приміщення, яке зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції, або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації;
- наявність у будь-якого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку (рахунках) коштів у розмірі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб;
-   місце роботи осіб працездатного віку та час, з якого особа там працює;
- наявність у будь-якого з членів сім`ї інвалідності із зазначенням групи інвалідності.
За приписами п. 6 Постанови № 505 грошова допомога не призначається у разі, коли:
будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану;
будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Постановою № 505 визначено вичерпний перелік підстав, з яких грошова допомога не призначається. 
Відповідно до п. 12 Постанови № 505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі:
подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги;
надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом чотирьох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють;
зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи;
виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги;
у разі смерті внутрішньо переміщеної особи.
Змінами до Постанови № 505, які внесені Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370 (набула законної сили 03.07.2017), регулювання спірних правовідносин було відкореговано таким чином, що з тексту прибрано формулювання “райони проведення антитерористичної операції”. 
Як було зазначено вище, п. 6 Постанови № 505 визначає, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.
Село Лизине Білокуракинського району Луганської області розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Тому наявність у позивача у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення у цьому населеному пункті (якщо тільки воно не є придатним для проживання), є законною підставою для не призначення відповідачем ОСОБА_1 грошової допомоги за заявою останньої від 28.02.2019.
Додатком до Постанови № 505 затверджено Акт обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири), який складається комісією органу соціального захисту населення, яка утворюється на підставі відповідного розпорядчого документа. Форма  зазначеного акту відрізняється від форми акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 24.09.2019 № 1049, складеного за формою, затвердженою Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.04.2004 № 95. 
Цей акт від 24.09.2019 № 1049 складено та підписано заступником начальника управління, начальника відділу управління персоналом та контрольно-аналітиної роботи - Ладною Т.М., головним спеціалістом УСЗН Білокуракинської РДА - Рябко Ю.В., головним спеціалістом УСЗН Білокуракинської РДА - Сухоставською Л.М., головним державним соціальним інспектором УСЗН Білокуракинської РДА - Вітер М.М. та представником сільської ради Білокуракинської ОТГ, депутатом сільської ради ОСОБА_4 (а.с.76).
Що вказані особи діяли в складі комісії, створеної на підставі відповідного розпорядчого документа, в акті від 24.09.2019 № 1049 не зазначено, доказів наявності такого розпорядчого документу про створення відповідної комісії відповідачем суду не надано.
Судом в постанові від 10.09.2019 у справі № 360/2118/19 управління як суб`єкт владних повноважень, приймаючи рішення про відмову позивачу у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, не пересвідчилось у непридатності житлового приміщення, яке належить позивачу, і не склало відповідний акт технічного стану за передбаченою законодавством формою протягом часу з 28.02.2019 по  28.08.2019.
Зазначену обставину не заперечує і відповідач, який в обґрунтування своїх заперечень надає лише акт від 24.09.2019 № 1049.
Суд звертає увагу на ті обставини, апеляційний суд зобов`язав відповідача повторно розглянути і прийняти рішення за заявою позивача від 28.02.2019, отже вирішити питання щодо наявності в неї та членів її сім`ї права на отримання цієї допомоги станом на дату звернення. 
Суд першої інстанції, з урахуванням  приписів ст.73, 76 КАС України правомірно визнав неналежним доказом  в даній справі акт №1049 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 24.09.2019, оскільки він не містить інформації щодо предмета доказування в цій справі, а саме: що будинок позивача за адресою: АДРЕСА_2 – перебував у придатному для житла стані на час звернення позивача із заявою - 28.02.2019, а також протягом наступних шести місяців, на які призначається така допомога. Крім того, вказаний акт складено не за визначеною в постанові суду формою без підтвердження статусу осіб, що його підписали, діяти в складі повноважного органу (комісії).
Відповідач не підтвердив належними доказами, отже не довів суду наявності тих обставин, що будинок позивача перебував в придатному для житла стані в період часу до 28.02.2019, а також з 28.02.2019 по 28.08.2019 як підстави для висновку про відсутність в позивача та членів її сім`ї права на отримання такої допомоги в цей період, а також не довів  обґрунтованості оскарженого рішення про відмову в призначенні такої допомоги. 
Враховуючи вищезазначене, оскаржене рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу допомоги за її заявою від 28.02.2019 не можна вважати обґрунтованим і таким, що не суперечить вимогам Постанови № 505, що є підставою для визнання його протиправним та скасування судом.
Належним ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача призначити позивачу та членам її сім`ї допомогу на наступні шість місяців з дати її звернення з заявою від 28.02.2019 і виплатити заборгованість за період з 28.02.2019 по 28.08.2019. Тому вимоги позивача підлягають задоволенню. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року у справі № 360/362/20 - залишити без задоволення.              
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року у справі № 360/362/20 - залишити без змін.                 
Повне судове рішення складено 17 листопада 2020 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В.Сіваченко