УХВАЛА

10 листопада 2020 року 
Київ
справа №500/284/20
адміністративне провадження №К/9901/27140/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської  О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року в справі №500/284/20  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними дій, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі - ГУ ДПС у Тернопільській області), Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС України у Тернопільській області), у якому просив: 
- визнати протиправними дії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо звільнення 27 грудня 2019 року з посади начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області;
- скасувати наказ ГУ ДФС у Тернопільській області від 27 грудня 2019 року №409-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити на посаді начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області;
- стягнути з  ГУ ДФС  в Тернопільській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року, позов задоволено: 
- визнано протиправними дії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо звільнення 27 грудня 2019 року ОСОБА_1 з посади начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області;
- визнано протиправним і скасовано наказ ГУ ДФС у Тернопільській області від 27 грудня 2019 року № 409-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області з наступного дня за звільненням - 28 грудня 2019 року;
- стягнуто з ГУ ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 56798,04 грн;
- рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області з 28 грудня 2019 року та стягнення з ГУ ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 12964,77 грн допущено до негайного виконання.
16 жовтня 2020 року до Суду надіслано касаційну скаргу ГУ ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року в справі №500/284/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без руху з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках  -  на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправними дій щодо звільнення з посади; скасування наказу про звільнення; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 обіймав посаду начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області.
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якої входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
У цій справі суд першої інстанції не відносив її справ незначної складності, а розглянув її за правилами загального позовного провадження. 
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частин першої, четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  частині першій  цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених  частинами другою  і  третьою статті 353 цього Кодексу.
Водночас скаржником у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, а також не наведено які саме порушення норм матеріального чи процесуального права допущені судами, із зазначенням конкретної норми права (пункт, частина, стаття) закону або іншого нормативно-правового акта.
Доводи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, установлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до норм статей 169, 332 КАС України, касаційна скарга підлягає залишенню без руху із установленням скаржнику строку для усунення її недоліку шляхом: надіслання нової редакції касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи із зазначенням підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку, а також які саме порушення норм матеріального чи процесуального права допущені судами, із наведенням конкретної норми права (пункт, частина, стаття) закону або іншого нормативно-правового акта.
Керуючись статтями 248, 328, 330, 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року в справі №500/284/20  залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку  касаційної скарги, зазначеного у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                                              С.А. Уханенко