15.12.20
22-ц/812/1988/20
Провадження №22-ц/812/1988/20 

П О С Т А Н О В А
Іменем України

15 грудня 2020 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,
без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, 
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №489/3442/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення, яке постановив Ленінський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Рум`янцевої Надії Олексіївни у приміщенні цього суду 12 жовтня 2020 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та повернення безпідставно утриманих коштів,

в с т а н о в и л а :

У липні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі – ТОВ «Вердикт Капітал»), приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І., в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. 12 лютого 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №270, щодо стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 600191296 від 26 грудня 2012 року, як такий, що не підлягає виконанню; стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. на його користь безпідставно утримані кошти у розмірі 1725,68 грн.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 була підписана публічна пропозиція ПАТ «Альфа-Банк» щодо укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з видачею та обслуговуванням кредитної картки «Альфа Покупка МС Маss гривня» від 19 грудня 2012 та додаток до публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 26 грудня 2012 року. Відповідно до умов договору строк кредитної лінії становив один рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умовами дотримання клієнтом умов Договору; строк дії картки складав два роки з можливістю перевипуску картки в разі пролонгації кредитної лінії. Пролонгація кредитної лінії не відбувалася. Останній платіж ним був здійснений наприкінці 2014 року, тоді як виконавчий напис вчинений 12 лютого 2020 року, тобто більше ніж через п`ять років. Про існування виконавчого напису йому стало відомо тільки після того, як з його пенсії та заробітної плати були утримані кошти, тобто у травні 2020 року. Крім того, у виконавчому написі від 12 лютого 2020 року за № 270 вказано, що його вчинено за кредитним договором № 600191296 від 26грудня 2012 року, в той час як він підписував тільки вищевказаний Договір. З його пенсії та заробітної плати безпідставно утримано грошові кошти у розмірі 1725,68 грн. 
У вересні 2020 року позивач через свого представника подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить також стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. на користь позивача безпідставно утримані із заробітної плати позивача та його пенсії кошти за виконавчим написом у розмірі 2781,36 грн.
Учасниками справи відзиви та заперечення щодо позовної заяви не подавались.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року позов задоволений частково. 
Постановлено визнати виконавчий напис, вчинений 20 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І., зареєстрований в реєстрі за №270, за яким стягнуто зі ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором № 600191296 від 26 грудня 2012 року, укладеним з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 16/01/19/1 від 16 січня 2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 16 січня 2019 року по 20 січня 2020 року у сумі 83448,39 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 41505,34 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 22803,79 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 18489,26 грн.; за вчинення виконавчого напису нотаріусом - у розмірі 650,00 грн.
У задоволенні позовних вимог про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. на користь ОСОБА_1 безпідставно утриманих коштів у розмірі 2781,36 грн. відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. 
Рішення суду мотивовано тим, що з матеріалів, наданих приватним нотаріусом, не вбачається, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), відтак, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.
Надаючи оцінку документам на підтвердження безспірності заборгованості, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведений факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, отже і не були дотриманні нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всі вищезазначені вимоги закону - адже в матеріалах, наданих стягувачем для вчинення оспорюваного виконавчого напису, відсутні придатні для читання як примірник кредитного договору, так і належний розрахунок заборгованості.
Встановивши наведене, а також, що виконавчий напис вчинений з пропущенням трирічного строку давності, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та статтями 256, 257, 261 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. на користь ОСОБА_1 безпідставно утриманих коштів у розмірі 2781,36 грн., суд виходив з того, що стягнення спірних коштів з позивача відбувалося під час примусового виконання виконавчого напису, але щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто на підставі існуючих між сторонами договірних відносин зобов`язального характеру і стягнутих на користь ТОВ «Вердикт Капітал» саме на погашення заборгованості за кредитним договором № 600191296 від 26 грудня 2012 року.
Цей кредитний договір не визнано судом недійсним або неукладеним, а відсутність будь-якої заборгованості за ним позивача виходить за межі доказування в межах заявлених позовних вимог.
Що стосується вимог позову про стягнення на користь позивача з приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Бухалевіча С.В. коштів, стягнутих в межах виконавчого провадження, то суд вважав ці вимоги передчасними, оскільки після закриття виконавчого провадження в разі набуття цим рішенням суду законної сили позивач має змогу вирішити це питання в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а тому відмовив у задоволенні цих вимог.
В апеляційній скарзі, яка подана ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Журбу Т.А., позивач просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з приватного виконавця Булахевіча С.В. безпідставно утриманих коштів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчий напис рішенням суду по даній справі в неоскаржуваній частині визнаний таким, що не підлягає виконанню, за такого звернення стягнення на доходи позивача є безпідставним, тому кошти в сумі 2781,36 грн., які були стягнути зі ОСОБА_1 та перераховані на рахунок приватного виконавця Булахевіча С.В., підлягають поверненню позивачеві. 
У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Булахевіч С.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Відзив обґрунтований тим, що рішення суду в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, оскільки дії приватного виконавця відповідають положенням закону, зокрема і щодо розподілу стягнутих в процесі примусового виконання грошових сум, отримувачем яких, виходячи з положень статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» є стягувач за виконавчим документом, а не приватний виконавець, тому відсутні підстави для застосування у цьому спорі положень статті 1212 ЦК України. 
Інші учасники справи правом на відзив на апеляційну скаргу не скористались.
В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися. 
Зважаючи на вимоги частин 6 статті 128, частин 1, 2 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами  ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає таким вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк») та ОСОБА_1 шляхом приєднання останнього до публічної пропозицію укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з видачею та обслуговуванням кредитної картки «Альфа Покупка МС Маss гривня», відповідно до якого бажана сума кредиту становила 12000,00 грн. 
26 грудня 2012 року ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 підписаний додаток до публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» на оформлення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Альфа Покупка МС Маss гривня»), відповідно до якого ліміт відновлювальної кредитної лінії становить 11000 грн., мінімальний платіж складає 7 % від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією. Процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 28 % на торгові операції та 42 % річних та операції зняття коштів. 
21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами. 
26 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги за Кредитними договорами, зокрема, за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Альфа Покупка МС Маss гривня»).
16 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за Кредитними договорами, зокрема, за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Альфа Покупка МС Маss гривня»).
Згідно з випискою з особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 600191296 станом на 20 січня 2020 складає 82798,39 грн., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту - 41505,34 грн.; заборгованості за процентами та комісіями - 22803,79 грн.; плати за пропуск мінімальних платежів та плати за обслуговування кредитної заборгованості - 18489,26 грн. 
28 січня 2020 року за вихідним № 13868350, представник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. із заявою про вчинення виконавчого напису по кредитному договору № 600191296 від 26 грудня 2012 року.
Відповідно до виконавчого напису від 20 лютого 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №270, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. запропоновано стягнути зі ОСОБА_1 , який є боржником, заборгованість за кредитним договором № 600191296 від 26 грудня 2012 року, укладеним з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 16/01/19/1 від 16 січня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за період з 16 січня 2019 року по 20 січня 2020 року у сумі 83448,39 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 41505,34 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 22803,79 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 18489,26 грн.; за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 650,00 грн.
На підставі вказаного виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Бухалевіча С.В. від 23 березня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61666612.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Бухалевіча С.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14 травня 2020 року звернуто стягнення з доходів боржника ОСОБА_1 у відповідності до чинного законодавства на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 92293,23 грн. (а.с. 13).
Згідно довідок Миколаївського місцевого благодійного фонду «Юнітус» від 24 червня 2020 року за вих. № 6 та від 30 липня 2020 року за вих. № 8 (а.с. 20, 74) ОСОБА_1 працює в ММБФ «Юнітус» на посаді керівника проекту, його загальна заробітна плата, починаючи з січня 2020 року по травень 2020 року, становить 32785,00 грн., та з травня 2020 року з його заробітної плати звернуто стягнення за виконавчим листом у сумі 1055,68 грн.
Відповідно до довідки відділу з питань виплати пенсії № 1 Управління з питань виплати пенсії Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області від 23 липня 2020 року за вих. № 1400-0402-8/41006 з пенсійної виплати ОСОБА_1 утримано з 01 червня 2020 року по 31 липня 2020 року 670,00 грн. 
За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі – Порядок).
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). 
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц.
Як встановив суд першої інстанції, з метою вчинення виконавчого напису нотаріусом 28 січня 2020 року за вихідним № 13868350 ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. із заявою про вчинення виконавчого напису по кредитному договору № 600191296 від 26 грудня 2012 року, на підставі якої приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. вчинив виконавчий напис від 20 лютого 2020 року, за яким запропоновано стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором.
Установивши, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, та безспірності правовідносин, вчинив виконавчий напис з пропуском трирічного строку давності, визначеного статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та статтями 256, 257 ЦК України, суд задовольнив позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Рішення суду в цій частині не оспорюється і предметом апеляційного перегляду не було.
Щодо вирішення судом позовних вимог про стягнення з приватного виконавця Булахевіча С.В. стягнутих з позивача сум під час примусового виконання останнім виконавчого напису нотаріусу, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність цих позовних вимог.
Так, звертаючись з позовом до приватного виконавця Булахевіча С.В., ОСОБА_1 просив про стягнення з останнього 2781,36 грн., утриманих з доходів позивача при примусовому виконанні оспорюваного виконавчого напису, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України. 
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06 лютого 2020 року у справі №  910/13271/18, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частиною першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.
Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.
Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.
Грошові суми, щодо яких вини спір з приватним виконавцем, стягнути останнім з позивача при примусовому виконанні виконавчого напису, вчиненого на користь ТОВ «Вердикт Капітал». 
Порядок здійснення виконавчих проваджень врегульований Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі – Закон від 02 червня 2016 року №1404-VIII), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 Закону від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавчі написи нотаріусів є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню.
Статтею 45 цього ж Закону визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);  4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.
Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.
Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
       За приписами частин 1, 3, 5 статті 47 Закону від 02 червня 2016 року №1404-VIII грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.
Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.
Не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).
Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні).
       Проаналізувавши наведені положення закону, колегія суддів дійшла висновку, що набувачем в розумінні статей 1212, 1213 ЦК України спірних грошових сум, стягнутих з доходів позивача, є стягувач у виконавчому провадженні – ТОВ «Вердикт Капітал», а не приватний виконавець. Тому позовні вимоги про стягнення утриманих за виконавчим провадженням сум безпідставно заявлені до приватного виконавця Булахевіча С.В. 
       Доказів іншого, а саме, що спірні кошти повністю або частково були утримані приватним виконавцем Булахевічем С.В. на покриття витрат виконавчого провадження або основної винагороди приватного виконавця матеріали справи не містять.
       За таких встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до приватного виконавця Булахевіча С.В.
       Ураховуючи наведене та вимоги статті 375 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, яке постановлено відповідно до положень матеріального права та з дотриманням вимог процесуального закону.
Щодо розподілу судових витрат.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову залишено без змін, а позивач є особою з інвалідністю другої групи та відповідно до положень пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, відсутні підстави для розподілу судових витрат, які мають бути віднесені за рахунок держави.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Журби Тетяни Анатоліївни залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________________________
Повний текст постанови виготовлено 16 грудня 2020 року