ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року		Справа № 260/2214/20 пров. № А/857/11276/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2020 року (суддя Іванчулинець Д.В., м.Ужгород, повний текст складено 12 серпня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області (далі – Управління) в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 14.04.2020 №000255-ТД-ФС-08.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що фактичною перевіркою, проведеною ревізорами - інспекторами Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі – Головне управління) встановлено, що фізична особа-підприємець (далі – ФОП) ОСОБА_1 допустила до виконання роботи ОСОБА_2 без укладення з нею письмового трудового договору та без повідомлення територіального орану ДФС про прийняття працівника на роботу, чим порушила вимоги частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП) за результатами чого відповідачем винесена оскаржувана Постанова.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вході судового розгляду справи відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем вимог частини третьої статті 24 КЗпП та фактичного допуску ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що з квітня 2019 року по 30.01.2020 позивач була зареєстрована як ФОП та здійснювала підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 (далі – Адреса; а.с.17, 39).
28.01.2020 головними державними ревізорами – інспекторами Головного управління Касич В.М. та ОСОБА_4 проведено фактичну перевірку господарської одиниці ресторан « ІНФОРМАЦІЯ_1 », суб`єкта господарської діяльності ОСОБА_1 , за Адресою, за результатами якої складено акт (довідку) фактичної перевірки від 06.02.2020 року №000255 (далі – Акт). 
Актом зафіксовано, що позивачем, поміж іншого, допущено порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП, в частині використання праці громадянки ОСОБА_2 без укладення з нею письмового трудового договору (а.с.35-36).
На підставі відомостей, що наведені в Акті начальником Управління 17.03.2020 прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №0084/16/07/РРО/1977503967-ТД (а.с.43).
З огляду на викладене, 14.04.2020 першим заступником начальника Управління винесена Постанова, якою на ФОП накладено штраф у розмірі 141690 грн (а.с.11-15).
Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 11.02.2015 №96 (далі Положення №96) передбачено, що Державна служба України з питань праці (Держпраця) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Держпраця відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (підпункт 6 пункту 4 Положення №96).
Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення №96).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Пунктом 2 «Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 №823 (далі – Порядок №823; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), встановлено, що заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Поряд із цим, механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП та частинами другою-сьомою статті 53 Закону «Про зайнятість населення» визначає «Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», затверджений постановою КМУ від 17.07.2013 №509 (далі – Порядок №509; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
В силу пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи) на підставі, зокрема:
акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Відповідно до пункту 3 Порядку №509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
У відповідності до пункту 4 Порядку №509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно частини першої статті 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
За частиною третьою статті 24 КЗпП працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною першою статті 265 КЗпП посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
У відповідності до абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Отже, роботодавці несуть відповідальність за використання найманої праці без оформлення трудових відносин у встановленому чинним законодавством порядку, тобто, без укладення трудового договору. В свою чергу, на переконання суду, така відповідальність напряму залежить від встановлення факту використання найманої праці. За умови відсутності існування трудових відносин, відсутня й передумова для притягнення позивача до відповідальності згідно абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП.
Підставою для винесення оскарженої Постанови стало встановлення фактичною перевіркою, проведеною Головним управлінням ДПС у Закарпатській області, факту допуску позивачем до роботи ОСОБА_2 без укладення з нею трудового договору.
В Акті фактичної перевірки Головного управління зазначено наступне: «факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, а саме 28.01.2020 працівником ОСОБА_2 було реалізовано коньяк Болград 5*, 25 грам, каву американо з молоком на загальну суму 61,50 грн. До кінця перевірки трудовий договір між ФОП та працівником ОСОБА_2 не представлено». 
Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції відповідачем не доведено наявність ознак трудових відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
При цьому, як видно із матеріалів справи між позивачем та вказаною вище особою існували скоріш за все ділові (господарські) , не трудові відносини.
Так, 15.04.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна, що знаходиться за Адресою. Відповідно до пункту 1.1 цього договору Орендодавець передає Орендареві в користування частину належного йому нежитлового приміщення площею 80 кв.м., тобто позивач здійснювала свою господарську діяльність у нежитловому приміщенні на праві оренди, що належало ОСОБА_2 
02.01.2020 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір комісії, де комітент ( ОСОБА_1 ) доручає, а комісіонер ( ОСОБА_2 ) зобов`язується за винагороду здійснити за рахунок комітента від свого імені продаж продукції, переданої на комісію, за ціною вказаної у Додатку №1 до цього Договору. Місце передачі ресторан « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за Адресою (а.с.18-19).
Відповідно до частин першої-другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, стверджувати, що існуючі на час фактичної перевірки контролюючого органу відносини між позивачем та ОСОБА_2 , яка як ФОП також здійснює свою діяльність у приміщенні ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » мали характер трудових, немає підстав, а відповідач-апелянт не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем вимог частини третьої статті 24 КЗпП та фактичного допуску ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору.
У зв`язку з чим, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами факту допущення працівника до роботи без оформлення трудового договору, суд вважає, що оскаржена Постанова про накладення штрафу, є такою, що прийнята всупереч норм чинного законодавства, а тому є неправомірною та підлягає скасуванню. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування Постанови.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 1 грудня 2020 року.