Постанова 
Іменем України 
26 листопада 2020 року
м. Київ
Справа № 193/387/18
Провадження №  51-2365 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого –                                  ОСОБА_1 ,
суддів:                                              ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
при секретарі                                    ОСОБА_4 ,
за участю прокурора                          ОСОБА_5 ,
представника цивільного
відповідача                                      ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за                        № 12018040580000048 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Єлізарово Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за касаційною скаргою представника цивільного відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 8 жовтня            2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ТОВ «КАТЕРИНОСЛАВХЛІБ» задоволено частково, стягнуто з ТОВ «КАТЕРИНОСЛАВХЛІБ» на користь потерпілого 20 737,98 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 50 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.
В частині стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь потерпілого ОСОБА_9 цивільний позов залишено без розгляду.
Вирішено  питання про  речові докази та процесуальні витрати  у провадженні. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 , в частині вирішення цивільного позову, змінено.
Стягнуто із ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь потерпілого ОСОБА_9 20 737,98 грн. матеріальної шкоди та 10 000,00 грн. моральної шкоди.
Стягнуто  із  ТОВ  «КАТЕРИНОСЛАВХЛІБ» на користь потерпілого ОСОБА_9                         40 000,00 грн. моральної шкоди.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він, 2 лютого               2018 року, приблизно о 23 год. 00 хв., керуючи автомобілем «ГАЗ 3302», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Каштанової в бік вул. Незалежності в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, проявляючи необачність до дорожньої обстановки та її змінам, в порушення вимог п.1.3, 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на пішохода   ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину дороги в невстановленому для цього місці.
В результаті  дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 349 від                           19 березня 2018 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна», посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у повному обсязі не дослідив доказів на підтвердження позовних вимог, припустився істотної неповноти дослідження доказів, що підтверджують розмір матеріальної шкоди в частині понесених витрат та розмір страхового відшкодування. Крім того, матеріали справи не містять документально підтверджених відповідним закладом охорони здоров`я витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 . Зазначає, що при вирішенні цивільного позову судом не враховано грубу необережність потерпілого та ступінь його вини у дорожньо-транспортній пригоді. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
На касаційну скаргу надійшли заперечення від представника потерпілого                    ОСОБА_10 , у якому він просить залишити ухвалу апеляційного суду без зміни, а касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - без задоволення, та заява про касаційний розгляд кримінального провадження без участі потерпілого та його представника.
Надійшли заперечення від представника цивільного відповідача                                                  ТОВ «КАТЕРИНОСЛАВХЛІБ» ОСОБА_11 , в якому він просить залишити касаційну  скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - без задоволення, та клопотання про здійснення касаційного розгляду без його участі.
До суду надійшли клопотання від засудженого ОСОБА_7 та його захисника     ОСОБА_12 про розгляд кримінального провадження без їх участі, та в яких вони підтримують в повному обсязі вимоги касаційної скарги представника цивільного відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна».
До суду надійшла заява від представника цивільного відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - адвоката ОСОБА_8 про здійснення касаційного розгляду без її участі. 
Прокурор у судовому засіданні касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не підтримала та просила залишити без задоволення.
Представник цивільного відповідача «ТОВ «КАТЕРИНОСЛАВХЛІБ» ОСОБА_6 у судовому засіданні ухвалу апеляційного суду просила залишити без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.   
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість вказані обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги представника цивільного відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на момент вчинення злочину ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах з ТОВ «КАТЕРИНОСЛАВХЛІБ». Відповідальність ОСОБА_7 була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між власником транспортного засобу ТОВ «КАТЕРИНОСЛАВХЛІБ» та ПрАТ СК «ПЗУ Україна».
Згідно з полісом № АК/6205381 від 23 липня 2017 року про обов`язкове страхування цивільно-страхової відповідальності при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми: 200 000 грн. – за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн. – за шкоду, заподіяну майну.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПКУкраїни вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Так, згідно приписів ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням              або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи,  яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
В свою чергу, страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). 
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон «Про ОСЦПВВНТЗ»). 
Відповідно до приписів статті 22 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про ОСЦПВВНТЗ» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Враховуючи вищевикладене, рішення апеляційного суду про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 із ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 20 737,98 грн. матеріальної та 10 000,00 грн. моральної шкоди, та із ТОВ «КАТЕРИНОСЛАВХЛІБ» 40 000,00 грн. моральної шкоди є обґрунтованим та відповідає вимогам закону. 
При чому, розмір понесених потерпілим витрат на лікування, придбання медичних препаратів та витрат на транспортування до медичних установ належним чином перевірений судом під час апеляційного розгляду, та підтверджується документами, наявними в матеріалах кримінального провадження і дослідженими під час судового розгляду.
Тому доводи касаційної скарги щодо відсутності документального підтвердження, наданих відповідним закладом охорони здоров`я витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 , суд визнає безпідставними.
Як вбачається із матеріалів провадження, розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з належним врахуванням ступеня та характеру тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому, які стали причиною моральних та фізичних страждань, а також з урахування дій самого потерпілого при дорожньо-транспортній події, і відповідає засадам виваженості та справедливості. Поведінка потерпілого, зокрема, перехід ним проїзної частини в темну пору доби в невстановленому місці, без виділення себе засобами для виявлення водіями та в стані алкогольного сп`яніння, врахована судом при визначенні розміру моральної шкоди.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та містить докладні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
Істотних порушень кримінального процесуального закону та норм матеріального права, які були б підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.
Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - адвоката                   ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - адвоката ОСОБА_8 – без задоволення. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                ОСОБА_13