Постанова
Іменем України                                       
11 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 208/6319/18
провадження № 61-10617св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі судді           Івченко Т. П., від 03 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,від 27 травня 2020 року.
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (далі - АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз») про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення збитків.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що зареєстрований та мешкає в квартирі АДРЕСА_1 , на його ім`я було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Дніпропетровськгаз». Він використовує природний газ лише для приготування їжі (встановлено лише один газовий прилад - газова плита ПГ-4), разом з ним за вказаною адресою також зареєстрована його малолітня дочка, 2007 року народження. Позивач вказував, що він є учасником бойових дій (учасник АТО) та                  з 2015 року користується пільгою на оплату природного газу у розмірі 75 %, яка розповсюджується лише на соціальну норму, що становить 4,4 куб. м газу.
З 01 травня 2017 року відповідач обліковує спожитий газ за його особистим рахунком, виставляючи суми до сплати, виходячи з даних встановленого будинкового лічильника, шляхом нарахування на одну особу, що в середньому становило до 25 куб. м на особу та перевищує навіть граничну норму споживання 9, 8 куб. м на особу, порушуючи його права, бо всі нарахування понад соціальну норму він повинен оплачувати без врахування пільги, хоча фактично ці обсяги газу не споживав і фізично не міг спожити. Щомісячні нарахування збільшилися у 7, а іноді і 10 разів (грудень            2016 року - 24, 42 грн, а грудень 2017 року - 297,35 грн). Позивач посилався на неможливість внаслідок таких дій відповідача проконтролювати правильність нарахування та розподілення показників будинкового лічильника між мешканцями.
Не маючи змоги сплачувати ті суми, які нараховували йому щомісячно за показниками будинкового лічильника, він отримав позику та 27 червня        2018 року встановив індивідуальний прилад обліку газу за власний рахунок, вартість встановленого газового лічильника становить 5 040, 00 грн. 
Позивач стверджував, що після встановлення приладу обліку, він письмово звернувся до відповідача з проханням компенсувати йому понесені витрати на встановлення індивідуального приладу обліку за його адресою у розмірі 5 040, 00 грн, на що отримав письмову відмову з посиланням на те, що Кабінет Міністрів України ще не встановив порядок і розміри компенсації витрат. Відповідач зазначив, що вирішення питання компенсації можливе лише після встановлення Кабінетом Міністрів України порядку і розміру компенсації витрат, що вважає також порушенням його прав, бо відповідачем не виконуються вимоги закону.
Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просив позов задовольнити, стягнути з ПАТ «Дніпропетровськгаз» на його користь 5 404, 00 грн в рахунок відшкодування збитків за порушення зобов`язання по встановленню лічильника газу в якості компенсації витрат на встановлення індивідуального приладу газу. Визнати встановлений ПАТ «Дніпропетровськгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу у квартирі АДРЕСА_1 незаконним. Зобов`язати ПАТ «Дніпропетровськгаз» здійснити за особовим рахунком            № НОМЕР_1 перерахунок об`ємів природного газу за період з 01 травня 2017 року по 27 червня 2018 року, виходячи із діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян для приготування їжі в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано встановлений публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» режим визначення обсягів споживання природного газу для ОСОБА_1 , як побутового споживача послуг з газопостачання за адресою: квартира АДРЕСА_1 , за показаннями будинкового вузла обліку у буд. АДРЕСА_2 , починаючи з 01 травня 2017 року, таким що суперечить вимогам статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». 
Зобов`язано АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз», як правонаступника                      ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», здійснити ОСОБА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 перерахунок об`ємів спожитого природного газу за період з 01 травня 2017 року по 27 червня 2018 року, як побутовому споживачу газу, відповідно до норм споживання природного газу для населення у разі відсутності газових лічильників.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано незаконністю використання загальнобудинкового лічильника, встановленого у будинку АДРЕСА_2 , для нарахування споживачу плати за спожитий газ, що тягне за собою незаконність відповідного режиму нарахування оплати за природний газ для позивача.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2020 року апеляційну скаргу АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» задоволено частково. 
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року змінено, викладено другий абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Визнати встановлений ПАТ «Дніпропетровськгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_3 , незаконним».
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність нарахування об`ємів спожитого природного газу позивачу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу. 
Проте, суд першої інстанції, визнаючи встановлений ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» режим встановлення обсягів споживання природного газу для ОСОБА_1 , як побутового споживача послуг з газопостачання за адресою: квартира АДРЕСА_1 , за показаннями будинкового вузла обліку в будинку АДРЕСА_2 , починаючи з 01 травня            2017 року, такими що суперечить вимогам статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства та вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 при зверненні до суду просив визнати встановлений публічним акціонерним товариством «Дніпропетровськгаз» режим нарахування для нього об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу незаконним. Отже, другий абзац резолютивної частини рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
13 липня 2020 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду                      АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішенняЗаводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2020 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає порушення судами норм матеріального і процесуального права, посилаючись на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок неналежного дослідження судами зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Заявник стверджує, що судом апеляційної інстанції було застосовано норми законодавства, які не підлягали до застосуванню. На момент встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу був чинним Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року № 3533-VI у редакції від 01 жовтня 2015 року. Наявність згоди співвласників багатоквартирного будинку на встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу була визнана обов`язковою внаслідок доповнення статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» частиною другою, на яку і посилався позивач, згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, що набрав чинності 20 січня 2018 року. 
Крім того, ні попередня, ні чинна редакція Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не кваліфікує дії оператора ГРМ з встановлення загальнобудинкового лічильника газу, як протиправні, або такі, що суперечать вимогам зазначеного Закону. 
Заявник також стверджує, що чинне законодавство не забороняє використання загальнобудинкового лічильника газу для здійснення нарахування обсягів спожитого газу з урахуванням актів розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності між оператором ГРМ та власниками квартир (балансоутримувачами, управителями будинку).
АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» вважає, що наявні підстави для відступлення від застосованого апеляційним судом висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які висловленні у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 214/5776/17. При цьому звертає увагу на те, що у справі, яка розглядається, встановлені судами обставини принципово відрізняються, що суттєво впливає на результат розгляду спору.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року справу за позовомОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення збитків призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1  посилається на те, що оскаржені судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій. Встановлення відповідачем загальнобудинкового вузла обліку природного газу без згоди на це співвласників будинку або ОСББ та за відсутності відповідного договору про врегулювання цього питання вважає протиправним та таким, що порушує його права, а також права інших мешканців будинку.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , а також споживачем природного газу, а відповідач - оператором газорозподільної системи (ГРМ).
Статус позивача як учасника антитерористичної операції підтверджено посвідченням учасника бойових дій та довідками.
Надання послуг з газопостачання між ОСОБА_1 та відповідачем врегульовано договором про надання послуг з газопостачання від 20 лютого 2010 року.
Відповідно до облікового рахунку ОСОБА_1 як споживача послуг з газопостачання здійснені нарахування на підставі показників загальнобудинкового приладу обліку газу.
Згідно з пунктом 2.1 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, ПАТ «Дніпропетровськгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання за адресою: буд. АДРЕСА_2 , складений від 09 жовтня 2018 року, підписаний з одного боку ПАТ «Дніпропетровськгаз», а з іншої сторони - жодна особа (юридична або фізична) не зазначено, та відсутній підпис особи.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою,        третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк.
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
У пункті 1.4 Типового договору вказано, що споживачем є фізична або юридична особа чи фізична особа-підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі газорозподільних систем.
Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (частина восьма статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється, зокрема, за рахунок коштів суб`єктів господарювання, щоздійснюють розподіл природного газу на відповідній території.
Положеннями частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.
У частині другій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (у редакції Закону України від 21 грудня 2017 року) визначено, що загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Пунктом 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.
Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ.
У разі наявності вузлу обліку газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.
Відповідно до пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в                     умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня        2002 року № 620, власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.
У той же час постановами Кабінету Міністрів України від 23 березня               2016 року № 203 та від 27 лютого 2019 року № 143 визначені норми споживання природного газу побутовими споживачами при відсутності лічильників газу у кубічних метрах на людину в місяць.
Відповідно до статті 3 ЦК Українипринципи справедливості, добросовісності та розумності є одними із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (частина перша статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, тобто встановити прилади обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів обліку та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.
У разі ненадання співвласниками багатоквартирного будинку згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу суб`єктам господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється.
Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»  визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. 
Вказаний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 14-347цс18 від 07 листопада 2018 року (справа                 № 214/2435/17).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що застосоване тлумачення правових норм відповідає державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, сприяє раціональному використанню ресурсів та забезпечує рівні можливості для споживачів з отримання послуги по газопостачанню. Встановлення споживачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже суд першої інстанції, з висновком якого в незміненій частині погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для визнання дій газопостачальної організації неправомірними та покладення на газопостачальну організацію обов`язку здійснити перерахунок обсягів спожитого природного газу та його вартості, враховуючи обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні (індивідуальні) прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Невиконання цього обов`язку призводить до нарахування власникам (користувачам) квартир, необладнаних квартирними лічильниками, сум за споживання газу в обсязі, який фактично не використовувався споживачем, а встановлення загальнобудинкового лічильника із позивачем (зборами співвласників багатоквартирного будинку) не погоджувалось. 
Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачем (зборами співвласників багатоквартирного будинку) та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу безпосередньо порушує права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем, ставитьспоживачів газу у одному будинку у нерівне становище.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах                    від 12 грудня 2018 року у справі 676/3059/17 (провадження                                № 61-37783св18), від 12 лютого 2020 року у справі № 176/1664/18 (провадження № 61-5545св19).
Висновки судів попередніх інстанцій відповідають зазначеним висновкам, неодноразово висловленим Верховним Судом, про застосування норм права у подібних правовідносинах. Підстав для відступлення від вказаних правових висновків колегія суддів не знаходить.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій, з яким в незміненій частині погодився й суд апеляційної інстанції, норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» залишити без задоволення.
РішенняЗаводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Головуючий              	  Є. В. Синельников  	
Судді 	О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара  	
 	С. Ф. Хопта	
 	 	
 	В. В. Шипович