ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року		Справа № 1.380.2019.006602 пров. № А/857/10767/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року (суддя Кравців О.Р., м.Львів, повний текст складено 10 серпня 2020 року) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі – Головне управління) в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача спрямовані на проведення інспекційного відвідування на підставі наказу від 20.09.2019 №1849-П та направлення на проведення позапланової перевірки від 20.09.2019 №1849;
визнати протиправною та скасувати постанову Управління про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 14.11.2019 №ЛВ3415/592/АВ/ФС (далі – Постанова).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано Постанову. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю. 
В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що на момент винесення оскаржуваної Постанови позивач не був притягнутий до жодного виду відповідальності за порушення вимог законодавства про працю. Накладення на юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, санкцій відповідно до статті 265 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП) не охоплюється поняттям «притягнення до адміністративної відповідальності». Вчинене позивачем порушення вимог законодавства про працю полягає у фактичному допуску до роботи двох працівників, з якими укладено договори цивільно-правового характеру, що містять ознаки трудових договорів. Такі є фактично ідентичними за змістом, єдиною відмінністю є дата їх укладання. Звертає увагу, що договори, якими позивач намагається довести факт існування цивільно-правових відносин, укладено на довготривалий термін (11 та 10 місяців). Оплата за договором здійснювалася в одному розмірі для всіх виконавців. Самими договорами не визначено конкретного обсягу роботи, яка має бути виконана виконавцем. Акти приймання-передачі робіт не містять інформації про кількість виконаної роботи. Відтак вказані договори мали ознаки трудового характеру та підпадали під дію законодавства про працю в повному обсязі в тому числі і в частині їхнього укладення.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Разом з тим, від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду у зв`язку із карантинними обмеженнями, що введені на території України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 (з урахуванням постанови КМУ «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 26.08.2020 №760).
Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції вважає, що таке не підлягає задоволенню, оскільки поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони суб`єкта владних повноважень (апелянта) не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також рекомендація Ради суддів України (лист від 16.03.2020 №9-рс-186/20) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.
Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений завчасно (22.10.2020), проте ним не було вжито будь-яких заходів для участі в розгляді справи, зокрема, не заявлено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.
Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін (їх представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо останнім не заявлено.
В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.
Додатково суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.
Так, Європейський суд з прав людини (далі Суд) в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що за допуск фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору ФОП уже притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Залізничного районного суду м. Львова від 2 грудня 2019 року у справі №462/6390/19, що набрала законної сили. Застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. Накладення на позивача штрафу за те саме правопорушення також Постановою, з позиції суду, є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням статті 61 Конституції України.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є ФОП, з 18.03.2002, основний вид економічної діяльності: КВЕД 49-41 вантажний автомобільний транспорт (а.с.22-23).
13.08.2019 до відповідача звернувся ОСОБА_2 із заявою, у якій вказував, що був оформлений працівником у ФОП відповідно до наказу водієм далекобійником міжнародних перевезень з 18.03.2019. З вказаним підприємцем та заявником узгоджено оплату за роботу. Однак офіційного працевлаштування не відбулося, як і не відбулося реєстрації позивача. З 25.05.2019 заявник не працює. Зазначив, що позивач не здійснив з ним розрахунку при звільненні.
Заявник повідомив, що ФОП поводиться так з працівниками не вперше, просив розібратися у цій ситуації (а.с.57-58).
У період з 25.09.2019 по 03.10.2019 посадовими особами Головного управління проведено інспекційне відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, за результатами якого складено акт від 03.10.2019 №ЛВ3415/592/АВ (далі - Акт; а.с.25-32).
Проведеним заходом державного контролю встановлено порушення позивачем вимог частин першої, третьої статті 24 КЗпП. У Акті, зокрема зафіксовано, що в ході проведення інспекційного відвідування ФОП надано копії договорів про надання послуг укладені наступним чином: 01.03.2019 в термін до 31.12.2019 з виконавцем ОСОБА_2 та з 01.02.2019 в термін до 31.12.2019 з виконавцем ОСОБА_3 в особі замовника ФОП, за якими виконавці надають послуги водія без власного автотранспортного засобу. При огляді договору про надання послуг, укладеного з ОСОБА_2 , встановлено, що у графі «Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін» відсутній підпис виконавця. Підприємцем надано акт від 01.03.2019 та акт від 23.07.2019 про те, що ОСОБА_2 відмовився підписувати договір про надання послуг, що свідчить про неналежне оформлення договірних відносин.
Не зважаючи на те, що в предметі договору озвучено фразу надати послуги, проте фактично предметом договору є процес, у даному випадку: надають послуги водія без власного вантажного автотранспортного засобу, тобто існує триваючий характер впродовж всього строку дії договору, а саме: договір від 01.12.2019 по 31.12.2019 та договір від 01.03.2010 по 31.12.2019, так як замовником для виконавця не встановлено жодного об`єму роботи, який останній мав би виконати, за що отримати відповідно винагороду за результат своєї праці.
Також статтею 846 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі про надання послуг, якщо у договорі не встановлені строки виконання роботи, виконавець зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. У наданих договорах про надання послуг строки виконання робіт визначені з дати укладення договору.
Кінцевий результат (обсяг) роботи згідно наданих договорів не має кількісної та якісної визначеності, а визначений лише як «Надання послуг водія без власного вантажного автотранспортного засобу», однак не визначено кінцевий результат послуги, що має кількісну та якісну визначеність. Замовником для виконавця не встановлено разового обсягу і кількості роботи, який останній мав би виконати, за що отримати відповідно винагороду за результат наданих послуг.
ОСОБА_2 зазначає письмово у своєму зверненні, що працевлаштований на посаду водія далекобійника міжнародних перевезень з 18.03.2019 та надав копію наказу від 18.03.2019 №12 про прийняття на посаду водія з повною матеріальною відповідальністю з 18.03.2019. Разом з тим, у договорі про надання послуг зазначено: «Сторони несуть матеріальну відповідальність за отриманий товар для перевезення та вантажний автотранспортний засіб», Виконавець бере на себе зобов`язання «Надавати замовнику послуги водія без власного автотранспортного засобу».
Для огляду надано акти здачі приймання робіт (надання послуг): для водія ОСОБА_3  від 23.07.2019 №2, у якому зазначено транспортні послуги з 07.02.2019 по 26.02.2019 ціна послуг - 500 грн сума послуг - 500 грн, до яких додано розрахункову відомість нарахувань та утримань з загальної суми доходу за липень 2019 року по підприємству; для водія ОСОБА_2 , від 23.07.2019 №1, в якому зазначено транспортні послуги з 20.03.2019 по 05.04.2019, ціна послуг - 500 грн, сума послуг - 500 грн; з 10.04.2019 по 15.04.2019, ціна послуг - 500 грн, сума послуг -500 грн; з 25.04.2019 по 10.05.2019 ціна послуг - 500 грн, сума послуг -500 грн; з 15.05.2019 по 24.05.2019 ціна послуг - 500 грн, сума послуг -500 грн, до яких додано розрахункову відомість нарахувань та утримань з загальної суми доходу за липень 2019 року.
При огляді розрахункової відомості нарахувань та утримань з загальної суми доходу за липень 2019 року включено двох працівників, які працюють згідно наказу про прийняття та повідомлення ДФС та двох працівників, які надають послуги водія без власного автотранспортного засобу, тобто нарахування оплати за виконані роботи здійснюється разом з нарахуванням заробітної плати працівникам у відомостях нарахувань заробітної плати за липень 2019 року, а оплата за виконані роботи здійснюється разом із виплатою заробітної плати. Виконання робіт виконавцями за вказаними договорами про надання послуг носить системний характер з виконанням однієї і тієї ж трудової функції та із систематичною оплатою праці в однаковому розмірі 500 грн. Дані договори мають ознаки трудових договорів.
Таким чином в порушення вимог частин першої, третьої статті 24 КЗпП підприємством допущено до роботи працівників ОСОБА_2 , з 01.03.2019 та ОСОБА_3 з 01.02.2019 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.
Вказаний акт підписано інспектором праці (головний державний інспектор) Меленюк Г.С., ФОП, один примірник вручено позивачу 03.10.2019 про що ним проставлено відповідну відмітку (а.с.32).
03.10.2019 Головним управлінням складено протокол про адміністративне правопорушення №ЛВ3415/592/АВ/П/2ПТ (далі – Протокол), відповідно до якого виявлене в ході інспекційного відвідування порушення вимог законодавства про працю містить ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) (а.с.41-42).
06.10.2019 листом за №355/1/11-39 відповідач скерував позивачу повідомлення про одержання документів, у якому повідомлено зокрема про те, що 16.10.2019 уповноваженою особою одержано матеріали інспекційного відвідування ФОП за результатами якого складено Акт, виявлено фактичне використання  праці неоформлених працівників від 03.10.2019. Відповідно до пункту 2 «Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 №823 (далі – Порядок №823) отримання Акта є підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю, передбаченого частиною другою статті 265 КЗпП України (а.с.69).
14.11.2019 відповідачем винесено Постанову відповідно до якої керуючись статтею 259 КЗпП, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 8 «Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 №509 (далі – Порядок №509) та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП на позивача накладено штраф у розмірі 250380 грн. (а.с.33-34).
Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 2 грудня 2019 року у справі №462/6390/19 (далі – Постанова суду) позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за частинами першою, третьою статті 41 КУпАП та накладено штраф у розмірі 8500 грн в дохід держави (а.с.43-44).
Вказаний штраф сплачено позивачем у повному обсязі відповідно до квитанцій від 06.12.2019 (а.с.45).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктами 1, 7 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 №96 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до пункту 1 «Положення про Управління Держпраці у Львівській області», затвердженого наказом Держпраці 03.08.2018 №84 (далі - Положення №84; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) Управління Держпраці у Львівській області є територіальним органом Держпраці, що їй підпорядковується. Повноваження Управління поширюються на територію Львівської області.
Згідно з пунктом 3 Положення №84 одними із основних завдань Управління є реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (підпункт 5 пункту 4 Положення №84).
Відповідно до пункту 6 Положення №84 Управління для виконання, покладених на нього завдань має право, зокрема, проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Управління, безперешкодно, без попереднього повідомлення проходити до будь-яких виробничих, службових адміністративних приміщень юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі – Закон №877-V; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Згідно зі статтею 1 Закону №877-V заходи державного нагляду (контролю) – це планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Частиною п`ятою статті 2 Закон №877-V установлено, що зазначені у частині четвертій цієї статті органи (в тому числі і Управління), що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статей 1, 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону 8№77-V суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 №1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 №1986-IV, та Законом №877-V визначено Порядком №823 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Згідно з пунктом 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відтак, Головне управління як територіальний орган Держпраці, наділене правом проводити позапланові заходи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності позивача з питань, віднесених до його компетенції, зокрема, у формі інспекційних відвідувань.
Інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту (підпункт 3 пункту 5 Порядку №823).
За змістом пунктів 24, 25 Порядку №823 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.
Оскаржувана Постанова винесена у зв`язку з допущенням до роботи працівників ОСОБА_2 , з 01.03.2019 та ОСОБА_3 , з 01.02.2019 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.
Штраф відповідно до зазначеної постанови накладено на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Згідно з пунктом 10 вказаного Порядку постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.
В свою чергу, 02.12.2019 Залізничний районний суд м.Львова розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , зокрема Протокол, встановив, що в діях позивача наявні ознаки адміністративних правопорушень, передбачених частинами першою, третьою статті 41 КУпАП, тобто порушення трудового законодавства та фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а тому постановлено притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 8500 грн. Вказана Постанова суду набрала законної сили 13.12.2019.
Так, відповідно до частини першої статті 41 КУпАП порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною третьою статті 41 КУпАП встановлено, що фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як зазначено судом першої інстанції, в розглядуваному випадку має місце подвійне притягнення до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 265 КЗпП посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Частинами третьою та четвертою статті 265 КЗпП встановлено, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Водночас, відповідальність для фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також і частиною третьою статті 41 КУпАП.
При цьому, штраф за частиною другою статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною третьою статті 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Як стаття 265 КЗпП так і стаття 41 КУпАП викладені у вказаних редакціях Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 №77-VIII, яким передбачались зміни до адміністративного та кримінального законодавства, що сприятимуть легалізації заробітної плати та зайнятості, суть таких полягає у встановленні фінансових санкцій для юридичних та фізичних осіб-підприємців у вигляді штрафу за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин (стаття 265 КЗпП), та запровадженні штрафів для посадових осіб за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин (стаття 41 КУпАП).
Таким чином, головною відмінністю зазначених статтей є суб`єктний склад правопорушення, завдяки чому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за статтею 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за статтею 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.
В свою чергу, у випадку притягнення фізичної особи-підприємця до відповідальності на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП та частини третьої статті 41 КУпАП, повністю збігаються як суб`єкт відповідальності, так і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).
Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність та одне й те саме правопорушення, для застосування статті 61 Конституції України (заборона притягнення двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення) необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена статтею 265 КЗпП і статтею 41 КУпАП до одного виду.
Слід зауважити, що законодавець не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені частиною другою статті 265 КЗпП.
Вирішуючи вказане питання, Верховний Суд у постановах від 21 грудня 2018 року по справі №814/2156/16 та 22 квітня 2019 року справа №806/2143/18, кваліфікуючи вид цієї відповідальності, брав до уваги: (а) мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці; (б) характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику; (в) вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу; (г) суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган; (д) джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.
Верховний Суд зауважив, що диспозиції абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП та частини третьої статті 41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: «фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)», а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.
Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, Верховний Суд дійшов висновку, що правопорушення, передбачені у частині другій статті 265 КЗпП так само, як і правопорушення, передбачене у частині третій статті 41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.
Таким чином, ФОП не може бути притягнений до відповідальності за використання праці осіб без оформлення трудового договору як на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП так і за частиною третьою статті 41 КУпАП, оскільки притягнення позивача двічі за одне й те саме правопорушення порушує гарантії встановленні статтею 61 Конституції України.
Враховуючи вищезазначене, оскільки за допуск вказаних фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору скаржника уже притягнуто до адміністративної відповідальності Постановою суду, що набрала законної сили, та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн, а тому накладення штрафу за те саме правопорушення Постановою є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суб`єктом звернення до суду щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, як і суб`єктом винесення оскаржуваної Постанови про накладення штрафу було Головне управління.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ФОП.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року – без змін.                                                                                                                                  Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Cуддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 5 листопада 2020 року.