КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа № 753/14169/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9020/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
16 вересня 2020 року                                                                                         м. Київ
     колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ
   Київського апеляційного суду в складі:
                                                                                                                 
                                           головуючого     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,                                                                                                                                                                              
                                         при секретарі      Маштаковій Т.Ф.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району  м. Києва», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Трусової Т.О.,-    
 
встановила:
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2016 року відбувалося залиття квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній власності позивача та ОСОБА_3 .
Позивач зазначає, що особами, бездіяльністю яких була завдана шкода, є власники вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , якими є ОСОБА_4 - 1/3 частка у власності, та ОСОБА_2 - 2/3 частки у власності квартири.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 майнові збитки в розмірі 31 927 грн, компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000 грн та судові витрати в розмірі 13 253 грн 60 коп., а всього 50 180 грн 60 коп.
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове, яким з ОСОБА_4 стягнуто розмір завданої шкоди відповідно до розміру її частки у спільному майні. 
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції вказав, що ОСОБА_2 як співвласник квартири має нести відповідальність за завдану шкоду відповідно до розміру своєї частки у майні, але у зв`язку з незалученням останнього до участі у справі шкода стягнута лише з відповідача ОСОБА_4 .
Враховуючи наведене позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 2/3 завданої майнової та моральної шкоди.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 17 892 грн 92 коп., компенсацію моральної шкоди в сумі 3 000 грн та судові витрати в сумі 8 704 грн 80 коп., а усього 29 597 грн 72 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини та прийнято рішення.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялися належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини у залитті квартири позивача. 
Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_3 .
У період з 05 серпня 2016 року по 19 серпня 2016 року у квартирі позивача відбулося залиття.
Обґрунтовуючи поданий позов ОСОБА_1 зазначив, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2018 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 8 949 грн 46 коп., компенсацію моральної шкоди в розмірі 2 000 грн та судові витрати в розмірі 449 грн 85 коп., а усього 11 399 грн 31 коп.
Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що залиття квартири АДРЕСА_4 сталося з вини власників вище розташованої квартири АДРЕСА_2 . Проте судом першої інстанції не було враховано, що відповідач ОСОБА_4 є власником лише 1/3 частки квартири, а інший власник 2/3 частин квартири ОСОБА_2 до участі в розгляді справи не залучений.
Крім того судом апеляційної інстанції було зменшено розмір майнової шкоди, визначений на підставі Звіту на суму податку на додану вартість.
Таким чином, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 , як з власника 2/3 частини квартири, бездіяльністю якого була завдана шкода, матеріальну шкоду у розмірі 17 892 грн 91 коп. та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн 00 коп.
На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надав рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2018 року. 
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Заперечуючи проти позовних вимог, представником ОСОБА_2 надано: Акт від 20 лютого 2018 року, складений комісією у складі головного інженера, інженера з ремонту, майстра з експлуатації; лист відповідь житлово-експлуатаційної дільниці № 206 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» від 10 травня 2018 року № 59-к; висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження за заявою ОСОБА_4 від 21 травня 2019 року № 2815.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно вважав, що відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів відсутності його вини у залитті квартири позивача.
Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що акт від 20 лютого 2018 року та лист від 10 травня 2018 року, не є належним доказом на підтвердження відсутності вини відповідача у залитті квартири, яке відбулося у серпні 2016 року.
Визнаючи неналежним доказом висновок експерта від 21 травня 2019 року, суд першої інстанції вірно встановив, що даний висновок складений на підставі акту від 20 лютого 2018 року та листа від 10 травня 2018 року, а тому не приймається судом.
Враховуючи наведене, відповідачем не спростовано наявність його вини у завданні матеріальної та моральної шкоди позивачу.
Відповідачем не спростовано розмір завданої матеріальної шкоди.
Так, визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив із звіту № 169/16 від 14 жовтня 2016 року. Стягуючи моральну шкоду суд виходив з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, при цьому урахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач та  інші обставини.
З доводами апеляційної скарги про те, що у даному випадку постанова Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2018 року не містить обставин, які утворюють преюдицію, колегія суддів частково погоджується, проте при ухваленні рішення суд першої інстанції взяв це до уваги, зазначивши, що відповідачем не доведено відсутність вини у залитті квартири. При цьому, суд не вважав преюдиційними встановлені обставини в іншому судовому рішенні з цього приводу. Тому відповідач не був позбавлений можливості надати належні та допустимі докази на підтвердження відсутності своєї вини у залитті квартири позивача.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги надані представником відповідача докази, які спростовують висновки позивача та суду щодо наявності в діях або бездіяльності відповідача вини, а саме висновок експерта № 2815 від 21 травня 2019, лист КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» від 10 травня 2018 року, оскільки судом першої інстанції повно та всебічно досліджені зазначені докази та надано обґрунтовану оцінку вказаним доказам.
Доводи апеляційної скарги про те, що у справі відсутні докази, що причиною залиття стало пошкодження каналізаційних систем в квартирі відповідача, колегія суддів не приймає, оскільки саме на відповідача покладається обов`язок доведення, що шкода завдана не з його вини.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи не містять належних доказів щодо співмірності, а також обґрунтованості понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, колегія суддів відхиляє, оскільки обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. У свою чергу, представником відповідача в суді першої інстанції не заявлено відповідного клопотання та не надано доказів на підтвердження неспівмірності витрат.
Доводи апеляційної скарги про те, що витрати на професійну правничу допомогу не підтверджені належним чином, спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 31 січня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-                
 
   постановила:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови виготовлено 22 вересня 2020 року.

 
 
Головуючий                                                                                       Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                 О.Ф. Лапчевська

 
 
                                                                                                            С.Г. Музичко