ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/2352/16
адміністративне провадження № К/9901/20923/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Губської  О.А.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу
за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»
до Міністерства юстиції України 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017 (головуючий суддя - Келеберда В.І., судді - Данилишин В.М., Качур І.А.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2018 (головуючий суддя - Губська Л.В, судді - Вівдиченко Т.Р., Федотов І.В.)

ВСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1.   У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності щодо надання відповіді на звернення від 24.12.2015 №9-09-2/941 та від 09.02.2016 №09-9-2/152 та зобов`язання вчинити дії, а саме: відновити зведене виконавче провадження №45314193 та виконати виконавчі документи згідно з переліком, наведеним позивачем.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення Закону України «Про звернення громадян» відповідачем не надано позивачу відповіді на його звернення щодо залишку суми непогашеного боргу у виконавчому провадженні №45314193. Крім того, позивач вказував, що відповідачем безпідставно зупинено вказане виконавче провадження.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій
3.   Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2018, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо надання відповіді на запити ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» від 24.12.2015 №9-09-2/941 та від 09.02.2016 №09-9-2/152. Зобов`язано Міністерство юстиції України надати відповідь на запити ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» від 24.12.2015 №9-09-2/941 та від 09.02.2016 №09-9-2/152. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
4. Рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності щодо надання відповіді на звернення від 24.12.2015 №9-09-2/941 та від 09.02.2016 №09-9-2/152 мотивоване тим, що відповідачем порушено вимоги статті 20 Закону України «Про звернення громадян», матеріали справи не містять доказів підтвердження надання відповідей позивачу на його запити, а тому дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України. Крім того, суд першої інстанції з метою захисту прав позивача вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача надати відповідь на запити 24.12.2015 №9-09-2/941 та від 09.02.2016 №09-9-2/152. 
5. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відновити виконавче провадження, суд першої інстанції вказав, що ухвала господарського суду Полтавської області від 24.03.2015, якою заборонено Державній виконавчій службі вчиняти будь-які виконавчі дії по зведеному виконавчому провадженню №45314193, є підставою для зупинення виконавчого провадження в розумінні ст. 37 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.
6. Суд апеляційної інстанції підтримав зазначені висновки, та вказав, що листи Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, адресовані ПАТ «Промінвестбанк» та долучені до апеляційної скарги, не є підтвердженням надання відповідей на запити позивача, оскільки доказів на підтвердження відправлення вказаних листів чи їх отримання позивачем відповідачем не надано.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
7.   У лютому 2018 року Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся з касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018. Відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, просить вирішити питання про розподіл судових витрат.
8. Касаційна скарга обґрунтована тим, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки Департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу позивача були направлені листи-відповіді на його запити. Відповідач вказує, що копії відповідних листів були долучені до апеляційної скарги. Крім того, вважає, що зі змісту позовної заяви не вбачається, що права позивача взагалі були порушені.
9. Відзиву на касаційну скаргу не надходило, що у відповідності до ч. 4 ст. 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
10.   Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2018 для розгляду справи №826/2352/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Желтобрюх І.Л., судді - Білоус О.В., Стрелець Т.Г.          
11. Ухвалою Верховного Суду від 13.03.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
12. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівником секретаріату Касаційного адміністративного суду №707/0/78-19 від 11.06.2019 призначено повторний автоматизований розподіл касаційної скарги у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І.Л.
13. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2019 для розгляду справи №826/2352/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Мартинюк Н.М., судді - Жук А.В., Мельник-Томенко Ж.М.
14. Ухвалою Верховного Суду від 04.09.2020 відведено суддю Мартинюк Н.М. від участі у розгляді вказаної касаційної скарги, матеріали справи передано для визначення складу суду.
15. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2019 для розгляду справи №826/1587/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Губська О.А., Мельник-Томенко Ж.М.
16. Ухвалою Верховного Суду від 19.01.2020 адміністративну справу прийнято до провадження визначеною колегією суддів та призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
17. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазур Г.І. від 05.03.2014 відкрито виконавче провадження №42322681 з примусового виконання наказу господарського суду Полтавської області щодо стягнення з ПАТ «АвтоКрАЗ» на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості.
18. Також, постановами від 05.03.2014 відкриті виконавчі провадження №42322681 і №42323595, від 24.03.2014 відкрито виконавче провадження №42621584, від 25.04.2014 відкрито виконавче провадження №43091587 про стягнення з ПАТ «АвтоКрАЗ» на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості. В подальшому вищенаведені виконавчі провадження  приєднані до зведеного виконавчого провадження №45314193.
19. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.03.2015 заборонено Державній виконавчій службі вчиняти будь-які виконавчі дії по вищевказаному зведеному виконавчому провадженню.
20. 24 грудня 2015 року позивачем направлено на адресу відповідача запит №9-09-2/941 про надання інформації щодо заходів стягнення заборгованості на користь позивача та причин ненадходження коштів. Відповідно до копії повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний запит отримано відповідачем 28.12.2015.
21. Крім того, 09.02.2016 позивачем повторно направлено відповідачу запит №09-9-2/152 аналогічного змісту, який  відповідачем  отримано 12.02.2016.
22. Відповіді на вказані запити позивачем не отримано.
23. Судом апеляційної інстанції встановлено, що до апеляційної скарги долучені листи Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.01.2016 №36487-0-33-15/20.1/10 та 01.03.2016 №4736-0-33-16/20.1/10, адресовані ПАТ «Промінвестбанк», які, на думку відповідача, підтверджують надання відповідачем відповідей на запити позивача. Водночас, доказів на підтвердження відправлення вказаних листів чи їх отримання позивачем відповідачем не надано.
ІІІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
24. Конституція України
24.1. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
25. Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999
25.1. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі: зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження судом чи посадовою особою, яким законом надано таке право.
26. Закон України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996
26.1. Згідно з положеннями статті 15 Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
26.2. Відповідно до статті 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
IV. Позиція Верховного Суду
27. За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
28.   Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
29. Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем на адресу відповідача були направлені запити про надання інформації щодо заходів стягнення заборгованості на користь позивача та причин ненадходження коштів, які були отримані відповідачем 28.12.2015 та 12.02.2016. Відповіді на запити позивач не отримував.
30. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач стверджує, що ним були складені та відправлені відповіді на запити позивача, копії яких додані до апеляційної скарги. Вказує, що відповідні відповіді були ним зареєстровані у порядку, передбаченому Інструкцією з діловодства в Міністерстві юстиції України №1405/5. Однак, Верховний Суд з цього приводу зауважує, що наявність складених та зареєстрованих відповідачем відповідей не підтверджує їх відправлення на адресу позивача та виконання відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян». Посилання відповідача на те, що відповіді надсилалися простою кореспонденцією відповідно до вимог вказаної Інструкції також не підтверджують факту їх надсилання на адресу позивача. Таким чином, на підтвердження своїх доводів відповідачем не було надано жодного доказу (витягу з журналу вихідної, відправленої кореспонденції тощо), у зв`язку з чим Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що відповідачем не доведено виконання ним вимог Закону України «Про звернення громадян», та позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.  
31. Крім того, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем письмових заперечень проти позову не подано, доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідачем не надано. 
32. Доводи касаційної скарги про те, що зі змісту позовної заяви не вбачається порушення прав позивача Верховним Судом відхиляються, оскільки суперечать ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», за змістом якої громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Так, порушення прав позивача виразилося у неотриманні письмової відповіді у визначений Законом строк. При цьому Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки нормами Закону України «Про виконавче провадження» порядок вирішення запитів про надання інформації сторін виконавчого провадження не врегульовано, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про звернення громадян». 
33. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій та фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
34. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2018 відсутні.
35. Згідно зі ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
36. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
37. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2018 року у справі № 826/2352/16 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	А.В. Жук О.А. Губська   Ж.М. Мельник-Томенко