УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 675/2823/18
Провадження № 22-ц/4820/763/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Журбіцький В.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2020 року (суддя Столковський В.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду позовом, зазначала, що дізналась, що 1 листопада 2012 року укладено договір оренди землі, за умовами якого вона передала в оренду ТОВ СГП «Агрос-Віста» земельну ділянку площею 2,5209 га (кадастровий номер 6822186600:04:003:0103), розташовану на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, а 12 лютого 2014 року було здійснено державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки за відповідачем. 
Позивач зазначила, що не підписувала договору оренди землі та не уповноважувала сторонніх осіб на такі дії, внаслідок чого оспорюваний правочин вчинений поза її волею та є недійсним в силу ст. ст. 203, 215 ЦК України.
У зв`язку з цим позивач просила суд визнати договір оренди землі б/н від 1 листопада 2012 року, який був підписаний від її імені невстановленою особою, недійсним і повернути земельну ділянку з чужого незаконного володіння.
Ухвалою суду від 9 січня 2019 року у даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу.
       Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ТОВ СГП «Агрос-Віста» про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння задоволено частково.
Визнано недійсним укладений 1 листопада 2012 року між ОСОБА_1 і ТОВ СГП «Агрос-Віста» договір оренди земельної ділянки площею 2,5209 га, що знаходиться на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, кадастровий номер 6822186600:04:003:0103, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ СГП «Агрос-Віста» в частині позовних вимог про повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовлено.
Стягнуто з ТОВ СГП «Агрос-Віста» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 4994 грн. 80 коп.
Не погоджуючись з цим рішенням, ТОВ СГП «Агрос-Віста» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Вважає вказане рішення необ`єктивним, необґрунтованим та винесеним з грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Зазначає, що на стадії підготовки справи до розгляду судом не дотримано вимог процесуального законодавства, а саме суд залучив до участі у справі в якості представника позивача адвоката Драпчука С.М., тоді як в ордері про надання правової допомоги зазначена неповна назва суду, у якому надається правова допомога, відтак, такий ордер не можна визнавати документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги позивачу.
На думку апелянта, суд також допустив порушення процесуального закону і при вирішенні питання про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки вийшов за межі позовних вимог та за власної ініціативою, всупереч ч. 7 ст. 81 ЦПК України, за відсутності у клопотанні позивача про призначення почеркознавчої експертизи, на розгляд експерта поставив ще два питання, не заявлених позивачем самостійно.
Поза увагою суду залишились докази, на які представник відповідача посилався при розгляді справи по суті - щодо застосування строків позовної давності, зокрема, переписки позивача з відповідачем щодо оспорюваного договору оренди, з якої вбачається інформованість позивача про укладений договір оренди з 2012 року. Крім того, поза увагою суду залишились посилання представника відповідача та визнання позивачем та його представником фактичного виконання умов договору оренди землі сторонами, зокрема, одержання позивачем орендної плати протягом усього часу дії договору, починаючи з 2012 року. 
На думку апелянта, висновок експерта №629/630/2069-2072/19-26 від 08.-8.2019, на якому фактично ґрунтується рішення суду, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, та є одним із доказів та не має пріоритету над іншими доказами, має оцінюватись у сукупності з іншими доказами.
В апеляційній скарзі також зазначено, що в судовому засіданні позивачем не доведено, що відповідач укладенням договору оренди земельної ділянки порушує її права. Крім того, позивач не надала жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження того, що протягом усього строку дії договору оренди земельної ділянки не знала і не могла знати про порушення свого права на земельну ділянку, належну їй на праві власності. 
Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.  
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. 
Клопотання апелянта про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними заходами, Хмельницьким апеляційним судом було відхилене оскільки такі відкладення призводять до збільшення розумного строку розгляду справи.
У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалось.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,5209 га, кадастровий номер 6822186600:04:003:0103, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №816254 (а. с. 12).
За оспорюваним договором оренди землі від 1 листопада 2012 року сторонами є ОСОБА_1 і ТОВ СГП «Агрос-Віста», останнє є користувачем цієї земельної ділянки (а. с. 7-8). Право оренди зареєстровано відповідно 14 березня 2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №18993884 від 14 березня 2014 року (а. с. 10).
Позивач заперечує укладення та підписання договору оренди землі.
Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №629/630/2069-2072/19-26 від 8 серпня 2019 року у договорі оренди землі від 1 листопада 2012 року підпис від імені орендодавця виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис у акті приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 1 листопада 2012 року в графі «Земельну ділянку передав» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис у акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 1 листопада 2012 року від імені орендодавця виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 91-101).
З позовом ОСОБА_1 звернулася до суду через засоби поштового зв`язку 29 жовтня 2018 року, згідно конверту (а. с. 17).
Задовольняючи позов в частині визнання договору оренди землі №б/н від 1 листопада 2012 року недійсним, суд виходив з того, що договір оренди землі позивач як орендодавець не підписувала, що виключає наявність у неї волевиявлення на його укладення, тому є підстави для визнання договору недійсним відповідно до ч. 3 ст. 203 і ч. 1 ст. 215 ЦК України. Відмовляючи в задоволенні прозову щодо витребовування земельної ділянки суд зазначив, що це є неналежним способом захисту порушеного права. 
       З таким висновком Хмельницький апеляційний суд не погоджується. 
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Із положень ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України слідує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В силу ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Як передбачено ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору (п. 3 ст. 3 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Частиною 1 статті 13 Закону №161-ХІV встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом ч. 1 ст. 14 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
В силу ч. 1 ст. 15 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт  оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Із положень ч. 1 ст. 391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 15, ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).
Право на звернення осіб до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів урегульовано ст. 4 ЦПК України.
Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнути внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.
У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.
Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.
Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
У разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Підставами для визнання правочину недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі вимог щодо змісту правочину та волевиявлення його учасників.
Якщо правочин суперечить нормам чинного законодавства, то його може бути визнано судом недійсним відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, в порядку реституції.
Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.
Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами.
Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.
За змістом норм Закону №161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Недотримання письмової форми договору оренди землі свідчить про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Цей договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а зазначені в ньому умови не є такими, що регулюють договірні відносини.
Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
Закон визначає право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Таке право власника забезпечується за допомогою негаторного позову.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. 
За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.
В справах, у яких позивачі звертаються до суду з вимогами про визнання договорів оренди недійсними, посилаючись на те, що вони не підписували ці договори та не погоджували їх умови, наразі, відповідачі фактично користуються належними їм земельними ділянками та відмовляються повернути їх власникам, ефективним способом захисту права, яке позивачі як власники земельних ділянок, вважають порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їм майном, зокрема шляхом заявлення вимоги (негаторного позову) про повернення таких земельних ділянок.
Оскільки позивач не підписувала договору оренди землі, то сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такі договори є неукладеними, тобто такими, що не відбулися, а наведені в них умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочини, які не вчинено (договори, які не укладені), не можуть бути визнані недійсними. Наслідки недійсності правочину (реституція) не застосовуються до правочинів, які не вчинено.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року (справа №145/2047/16-ц, провадження №14-499цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
ОСОБА_1 заявила позов до ТОВ СГП «Агрос-Віста» з тих підстав, що вона не підписувала договір оренди землі та не уповноважувала сторонніх осіб на такі дії, а відповідач неправомірно користується належною їй на праві власності земельною ділянкою та відмовляється повернути її власнику.
Одним із доказів, яким обґрунтовані позовні вимоги, є висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 08.08.2019 №629/630/2069-2072/19-26.
Для проведення цієї експертизи суд першої інстанції надав експерту оригінал договору оренди землі від 1 листопада 2012 року, а також вільні та експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 , які були відібрані в останньої під час судового засідання. Суд прийняв і завірив ці зразки підпису, після чого разом із об`єктом дослідження передав їх експерту.
Вказані дії суду не суперечать нормам процесуального закону, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень і Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 січня 2013 року за №1/22533).
Судовий експерт був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за ст.ст. 384, 385 КК України, а складений ним висновок містить докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовану відповідь на запитання, поставлене судом.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно прийняв цей доказ і надав йому відповідну оцінку.
Посилання ТОВ СГП «Агрос-Віста», що висновок експерта від 08.08.2019 №629/630/2069-2072/19-26 є неналежним і недопустимим доказом, є необґрунтованим. У суді першої інстанції відповідач не висловлював заперечень щодо цього висновку та не заявляв клопотання про призначення повторної експертизи.
Суд першої інстанції, встановивши, що підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, правомірно виходив з того, що оспорюваний правочин не відповідає волі останньої.
Платіжні відомості ТОВ СГП «Агрос-Віста» про видачу позивачу готівки в рахунок земельного паю за 2015 рік, 2016 та 2018 роки по с. Сахнівці Ізяславського району та видатковий касовий ордер від 19 січня 2018 року (орендної плати за користування земельною ділянкою) не містять даних про наявність укладеного між сторонами договору оренди землі та не є беззаперечним доказом укладення ними цього договору на умовах, визначених у договорі від 1 листопада 2012 року, який ОСОБА_1 не підписувала.
Вказані письмові докази не підтверджують ту обставину, що ОСОБА_1 у подальшому схвалила оспорюваний правочин.
Доводи ТОВ СГП «Агрос-Віста» про те, що договір оренди землі відповідає вимогам закону та внутрішній волі сторін, суперечать фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.
Процесуальні дії суду першої інстанції не вплинули на вирішення питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє довід апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте, приймаючи рішення про визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним та відмовляючи у задоволенні позову в частині повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння, не дотримався норм матеріального права та застосував неефективний і неналежний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 .
Не врахувавши норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що є підстави для визнання спірного договору оренди землі недійсним, внаслідок чого ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду слід скасувати, позов ОСОБА_1 задовольнити частково. В порядку усунення перешкод у здійсненні права власності на майно ТОВ СГП «Агрос-Віста» має повернути позивачу земельну ділянку, натомість, у частині вимог про визнання договору оренди землі недійсним позов не підлягає задоволенню.
       Судові витрати, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані з проведенням експертизи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з розглядом справи ОСОБА_1 понесла судові витрати: 704,80 грн. витрат зі сплати судового збору (а. с. 1) та 4290 грн. витрат на проведення судової експертизи (а. с. 102).
Виходячи з розміру задоволених позовних вимог з товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Агрос-Віста» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4994 грн. 80 коп. судових витрат (704,80 грн. витрат зі сплати судового збору за одну вимогу та 4290 грн. витрат на проведення судової експертизи).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Агрос-Віста» задовольнити частково.
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
Позов задовольнити частково.
Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарському підприємству «Агрос-Віста» (місцезнаходження - 30364, Хмельницька область, Ізяславський район, село Влашанівка, вулиця Героїв Майдану, 1А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 23651875) повернути ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 2,5209 га (кадастровий номер 6822186600:04:003:0103), розташовану на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
В решті позову відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Агрос-Віста» на користь ОСОБА_1 4994 грн. 80 коп. судових витрат.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 2 листопада 2020 року.

 
Судді А.В. Купельський 

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк