ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України
02 жовтня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 739/1716/19
Головуючий у першій інстанції – Чепурко В.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1134/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 6 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» про скасування наказу, поновлення на роботі на посаді водія-експедитора з 13 травня 2011 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 червня 2011 року та про стягнення невиплаченої заробітної плати,
місце ухвалення судового рішення – м. Новгород-Сіверський,
час проголошення ухвали суду – 11 год. 02 хв,
дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції – 10 серпня 2020 року.

                                У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся позовом до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», в якому просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року у сумі 58149,99 грн, середній заробіток з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку, а також стягнути з відповідача на користь держави соціальні виплати з травня 2011 року (присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 739/1716/19).
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», в якому просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у сумі 718,56 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 червня 2011 року по день фактичного розрахунку, а також стягнути з відповідача на користь держави соціальні виплати з червня 2011 року (присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 739/1717/19).
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», в якому просив визнати недійсним наказ від 13 травня 2011 року № 88, скасувати наказ від 16 червня 2011 року № 161, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку, а також стягнути з відповідача на користь держави всі соціальні виплати (присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 739/1718/19).
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», в якому просив зобов`язати в.о. генерального директора ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» Міняйло Н.М. надати письмову відповідь в залі судового засідання (присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 739/1726/19).
Ухвалою від 28 жовтня 2019 року Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області об`єднав цивільні справи №№ 739/1716/19,  739/1717/19, 739/1718/19, 739/1726/19 в одне провадження, об`єднаній цивільній справі присвоїв № 739/1716/19.
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», в якому просив скасувати наказ від 16 червня 2011 року №161, поновити його на посаді водія-експедитора ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» з 13 травня 2011 року, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку по 15 листопада 2019 року та з 16 листопада 2019 року по фактичний день розрахунку (вимоги об`єднані в одну вимогу – стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку), а також стягнути з відповідача на користь держави соціальні виплати (присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 739/1899/19).
Ухвалою від 14 лютого 2020 року Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області об`єднав в одне провадження цивільні справи № 739/1716/19 та № 739/1899/19, об`єднаному провадженню присвоїв № 739/1716/19.
Ухвалою від 16 березня 2020 року Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області залишив без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» в частині стягнення на користь держави соціальних виплат, про визнання наказу № 88 недійсним, про зобов`язання в.о. генерального директора ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» Міняйло Н.М. надати письмову відповідь в залі судового засідання, про скасування наказу № 161 від 16 червня 2011 року (міститься у позовній заяві, зареєстрованій за № 739/1899/19) та позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку (містяться у позовних заявах, зареєстрованих за № 739/1718/19 та за № 739/1899/19).  
Продовжив розгляд справи за позовами ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» в частині позовних вимог про: скасування наказу від 16 червня 2011 року № 161 (міститься у позовній заяві, зареєстрованій за № 739/1718/19); поновлення на роботі на посаді водія-експедитора з 13 травня 2011 року; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку (міститься у позовній заяві, зареєстрованій за № 739/1716/19); стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 червня 2011 року по день фактичного розрахунку; про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 58 149,99 грн; стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні у розмірі 718,56 грн. 
Ухвалою від 06 серпня 2020 року Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» в частині його позовних  вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 червня 2011 року по день фактичного розрахунку, про стягнення невиплаченої забортної плати за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 58 149,99 грн. 
Продовжив розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» в частині позовних вимог про скасування наказу від 16 червня 2011 року № 161 (міститься у позовній заяві, зареєстрованій за № 739/1718/19); поновлення на роботі на посаді водія-експедитора з 13 травня 2011 року; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 13 травня 2011 року по день фактичного розрахунку (міститься у позовній заяві, зареєстрованій за № 739/1716/19); стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні у розмірі 718,56 грн.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2020 року, задовольнити позовну заяву від 23 жовтня 2019 року.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі, ухилився від розгляду справи по-суті та не витребував речові докази на підтвердження обставин, про які зазначав позивач у позовній заяві. ОСОБА_1 вважає, що суд мав би витребувати дорожні листи з додатками, заправочні відомості, журнал медогляду, журнал виїзду із сирзаводу та ряд інших довідок, які він самостійно отримати не може. 
Заявник указує, що на підтвердження заявлених вимог він надав копії товарно-транспортних накладних про роботу у святкові та вихідні дні, нічні часи за період з 09 травня 2010 року, баланс надходження молока з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року, постанову начальника Новгород-Сіверського РВ УМВС в Чернігівській області від 28 лютого 2012 року № 2155, а відповідач жодного доказу, який спростовує доводи позову про понаднормову роботу  ОСОБА_1 , не надав.  
У наданому відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», вважаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, просить її залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2020 року без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 червня 2011 року по день фактичного розрахунку та про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 58 149,99 грн вже були предметом судового розгляду, і зазначений спір був вирішений Семенівським районним судом Чернігівської області у рішеннях від 05 жовтня 2011 року (справа № 2-226/2011) та від 07 грудня 2012 року (справа № 2519/1091/2-266/2012).
Заслухавши суддю–доповідача, пояснення    позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Закриваючи провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 червня 2011 року по день фактичного розрахунку та про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 58 149,99 грн вже були предметом судового розгляду, спір був вирішений рішеннями Семенівського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2011 року та 07 грудня 2012 року, що набрали законної сили.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
Позови вважаються тотожними тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, позови не можна вважати тотожними, що позбавляє суд права закрити провадження у справі.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити рішення, а підставою –  обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Звернувшись з вимогами про  стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 58 149,99 грн, ОСОБА_1 посилався на те, що 04 січня 2011 року його звільнили з посади водія-експедитора ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод», відповідач не провів з ним повного розрахунку за надурочні та нічні години, вихідні та святкові дні (т. 1 а.с. 1-2).
Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2012 року (справа № 2519/1091/2-266/2012), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2013 року, здійснювався розгляд позовної вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 29 квітня 2010 року по 04 січня 2011 року за роботу у вказаний період у вихідні та святкові дні, за надурочну роботу та роботу в нічні часи, яким повністю охоплюється період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року, за який ОСОБА_1 , звернувшись з позовом у жовтні 2019 року, знову просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату. За результатами судового розгляду рішенням суду від 07 грудня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково (т. 1 а.с. 192-194, 195-196).
Звернувшись з вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 червня 2011 року по день фактичного розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 посилався на те, що 16 червня 2011 року його було незаконно звільнено.
Суд першої інстанції вірно установив, що рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2011 року (справа № 2-226/2011), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 08 грудня 2011 року, здійснювався розгляд позовної вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 червня 2011 року по день фактичного розрахунку, яка заявлялася ним разом з вимогою про поновлення його на роботі з 17 червня 2011 року, скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, стягнення заробітної плати, компенсацію втраченої частини доходів та відшкодування моральної шкоди. За результатами судового розгляду у задоволенні наведених позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю. При цьому, правові підстави вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача були аналогічними з тими, які ОСОБА_1 зазначив, звернувшись з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у жовтні 2019 року  (т. 1 а.с. 186-188, 189).
Отже, суд першої інстанції, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, обґрунтовано закрив провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 червня 2011 року по день фактичного розрахунку та про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 58 149,99 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що заявлені ОСОБА_1 вимоги обґрунтовані іншими доказами, не спростовують висновок суду першої інстанції про тотожність позовів. До підстав позову не можуть входити обставини, що виступають доказами у справі, оскільки з ними закон не пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав і обов`язків. Указані обставини лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову. Отже, фактично ОСОБА_1 вважає необхідним переглянути спір, що вже був предметом судового розгляду, посилаючись на наявність нових доказів, що нормами цивільно-процесуального законодавства не передбачено. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для її скасування відсутні.    
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -
      
                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 6 серпня 2020 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 жовтня 2020 року. 

Головуюча:                                                     Судді: