ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1016/20                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 грудня 2020 року                                                                                  м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Кобаля М.І., Пилипенко О.Є.,
секретаря                                                  Ткаченка В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункта протокола, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач, МО України) про визнання протиправним та скасування пункта протокола, зобов`язання вчинити дії. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги на підставі поданих ним документів, проте відповідач відмовив у цьому. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відмова в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми та поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини є законною, оскільки нормативно-правовими актами, які регулюють дані відносини, передбачено право військовослужбовців на отримання такої допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулося протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. В спірних правовідносинах дана умова не дотримана, оскільки між встановленням позивачу ступеня втрати працездатності та встановленням ІІІ групи інвалідності минуло більше 2-років. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що позивач брав участь в антитерористичній операції.
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 15 квітня 2015 року № 548 позивач 20 січня 2015 року одержав наскрізне вогнепально-осколкове поранення м`яких тканин правового плеча, мінно-вибухову травму під час виконання бойового завдання в зоні АТО.
04 лютого 2016 року Чернігівською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивачу встановлено 20% втрати працездатності внаслідок поранення, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до витягу з протокола засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв від 21 лютого 2017 року травма та поранення позивача пов`язані із захистом Батьківщини.
Як убачається із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ № 068732, позивачу 22 листопада 2018 року при огляді вперше встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми та поранення, які пов`язані із захистом Батьківщини.
Позивач 27 листопада 2018 року через Корюківський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звернувся до МО України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з травмою та пораненням, які пов`язані із захистом Батьківщини.
Відповідно до пункта 12 рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 01 березня 2019 року № 28, позивачу відмовлено в призначенні такої допомоги, у зв`язку з тим, що між первинною втратою працездатності, яка визначалась у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки.
Уважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та правомірності, оскільки у 2018 році ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено за результатами первинного огляду. 
Надаючи оцінку спірних правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України   встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно з частиною 1   статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин      (далі – Закон України №2011-XII),   одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини 2   зазначеної правової норми   встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з пунктом «б» частини 1   статті 162 Закону України №2011-ХІІ   одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункта 2 статті 16 цього Закону).
Пунктами 2, 4   статті 163 Закону України №2011-ХІІ   передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2   статті 16 цього закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ (далі – Закон України №1774-VІІІ), який набрав чинності з 01 січня 2017 року, пункт 4   статті 163 Закону України №2011-ХІІ      доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Отже, наведеними положеннями Закону на момент встановлення позивачу втрати працездатності у розмірі 20% обмеження для отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі строком два роки обумовлене встановленням вищої групи інвалідності або більшого відсотка втрати працездатності під час повторного огляду.
З 01 січня 2017 року законодавець встановив обмеження для отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі строком в два роки, обумовлене зміною групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності, після первинного встановлення інвалідності.
Як установлено судом, 22 листопада 2018 року інвалідність внаслідок травми та поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини, встановлена позивачу вперше, а тому за правилами абзаца 1 пункта 4 частини 2   статті 16 Закону України №2011-ХІІ   позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги.
Посилання відповідача на абзац другий зазначеної правової норми колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у спірних правовідносинах у 2015 році позивачу встановлено 20% втрати працездатності, а у 2018 році – інвалідність, отже зміна групи інвалідності відсутня. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позову.
Відповідно до   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.      Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи   статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України   визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року   залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 М.І. Кобаль

                                                                                          О.Є. Пилипенко