Ухвала 
 
23 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 362/4052/16-ц
провадження № 61-19177св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М. 
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та від імені ОСОБА_2 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада        2017 року в складі судді Корнієнка С. В. та постанову Апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2018 року в складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Приходька К. П., Іванової І. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року  ОСОБА_1 діючи в своїх інтересах та в інтересах  неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до             ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до заповіту посвідченого 19 жовтня 2005 року державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори       Пясецькою Л. М., ОСОБА_5 на випадок її смерті зробила таке розпорядження належну їй 50/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла:           ОСОБА_1 , а належну їй 31/100 частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_4 .
Також 21 березня 2006 року ОСОБА_5 склала ще один заповіт, згідно якого на випадок її смерті зробила таке розпорядження: належну їй земельну ділянку, площею 0,156 га, що розташована в АДРЕСА_1 , заповіла: 1/3 частку, що складає 0,052 га ОСОБА_4 , а 2/3, що складає 0,104 га, ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 , який є чоловіком позивачки, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте за життя своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво не встиг. 
Вона разом із сином отримали в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , проте позбавлені можливості оформити в порядку спадкування право власності на частину земельної ділянки за цієї ж адресою у зв`язку з відсутністю оригінала державного акту.
Враховуючи наведене, позивач, діючи в своїх інтересах та в інтересах свого сина ОСОБА_2 , просила визнати за нею та ОСОБА_2 (за кожним окремо) право власності в порядку спадкування за законом на 2/9 частки земельної ділянки розміром 0,156, розташованої по АДРЕСА_1 , що складає відповідно 0,0346 га.
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування (том 1 а. с. 174-177).
 
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 зазначив, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом спадкове майно ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкували в рівних частках спадкоємці першої черги за законом:  його дружина ОСОБА_1 , його син ОСОБА_2 та він, як його батько. Вважає, що право на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок із господарськими спорудами, визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на будинок. 
 
Враховуючи наведене, позивач просив визнати за ним право власності на 1/6 частку земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , відповідно до його права власності на 1/6 частку житлового будинку, розташованого на даній земельній ділянці, загальною площею 0,156 га, що складає 0,026 га, з яких: з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,0167 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,0093 га.
 
У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку.
 
В обґрунтування заявлених позовних вимог, ОСОБА_4 зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2003 року він придбав належні продавцю ( ОСОБА_5 ) 19/100 частин вищезазначеного будинку і в його користування перейшли приміщення,  загальною площею 24,5 кв. м. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 червня 2011 року він є власником 31/100 частини вказаного будинку. Таким чином відповідно до цих правовстановлюючих документів він є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 . 
 
З урахуванням наведеного, ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на 1/2 частку спірної земельної ділянки, загальна площа якої 0.156 га, в тому числі, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,056 га відповідно до його права власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого на даній земельній ділянці, що складає 0,078 га, загальною площею з яких з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку -  0,05 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,028 га.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від                         17 листопада 2017 року первісний і зустрічні позови задоволено частково.
 
Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину, за кожним, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, площею 0,156 га, розташованої на АДРЕСА_1 , що складає, відповідно, по 0,026 га.
 
Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, площею 0,156 га, розташованої на АДРЕСА_1 , що складає, відповідно, 0,078 га.
 
У решті позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи частки співвласників у праві власності на спірний будинок, на підставі правовстановлюючих документів, право на земельну ділянку, на якій розташований жилий будинок з надвірними спорудами, визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на жилий будинок.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визнав право власності на земельну ділянку за сторонами по справі пропорційно до часток осіб у праві власності на жилий будинок, та як наслідок  ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів у справі.
 
Короткий зміст касаційної скарги 
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд.
Касаційна скарга мотивована тим, що вимоги ОСОБА_4 є незаконними, оскільки 19/100 частини будинку перейшло в його власність на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2003 року. Договір укладений за нормами ЦК УРСР 1963 року, яким не було передбачено обов`язкового переходу права власності на земельну ділянку у випадку переходу права власності на будівлю. Така норма була відсутня також в ЗК України на день укладення договору, відповідні зміни внесені  в статті 120 ЗК України лише в 2007 році. Відповідно до частини другої статті 377 ЦК України до набувача житлового будинку переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування. Таким чином до ОСОБА_4 в порядку спадкування повинна перейти лише 1/3 частина земельної ділянки, розмір якої є достатнім для обслуговування належної йому частини будинку. Крім того, суди неправильно застосували до виниклих правовідносин  положення статті 1225 ЦК України, оскільки відповідно до останньої у власність переходить кожному із сторін розмір земельної ділянки визначений виключно заповітом. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У червні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
Відзиви на касаційну скаргу до суду не надходили.
Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 14 квітня 2020 року призначений повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.
У квітні 2020 року справу розподілено судді-доповідачу. 
Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року касаційне провадження у справі № 362/4052/16-ц за позовом  ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи                                           № 689/26/17.
Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову від 16 червня                       2020 року у справі № 689/26/17, яка 07 вересня 2020 року оприлюднена                        у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/91338225).
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.
Оскільки обставина, яка викликала зупинення касаційного провадження усунута, колегія суддів вважає за необхідне поновити провадження у справі.
Керуючись статтею 254, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити касаційне провадження у справі № 362/4052/16-ц за позовом  ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада        2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий	                      В. М. Сімоненко    	
Судді:	                      А. А. Калараш    	
 	                     С. Ю. Мартєв     	
 	                     Є. В. Петров    	
 	                     І. М. Фаловська