КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа   № 757/39156/19-ц                                                                       Головуючий у суді першої інстанції: Бусик О.Л.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/12548/2020                Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
16 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   Головуючого                                         Волошиної В.М.
                                   Суддів                                        Слюсар Т.А., Кирилюк Г.М.
                                   Секретаря судового засідання             Рудик О.Л.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя.
Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги,  колегія суддів, 
в с т а н о в и л а:
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , придбану у період перебування у шлюбі.
Відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 ).
Протокольною ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Залучено до участі у справі як третю особу Службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації.
У липні 2020 року ОСОБА_1 подана заява про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І., зареєстрований в реєстрі за № 5991.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що викладені обставини у заяві вказують на те, що після розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2 , згідно рішення Печерського районного суду в міста Києві від 13.02.2020, в мережі інтернет з`явилися оголошення про продаж спірної квартири, а саме: оголошення від 15.02.2020 розміщеним в Інтернеті, а саме, на веб-сайті http://www.aviso.ua/kiev/ про продаж спірної квартири. Оновлене оголошення від 31.05.2020 розміщеним в Інтернеті, а саме, на веб- сайті http://www.aviso.ua/kiev/ про продаж спірної квартири. Можливість реалізації позивачкою спірного майна може істотно ускладнити виконання рішення суду у справі, ефективний захист та поновлення оспорюваних ним прав як позивача за зустрічним позовом. 
Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на ці докази, не дослідив їх та не надав їм жодної оцінки.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а судове рішення від 16 липня 2020 року залишити без змін, посилаючись на те, що твердження відповідача про продаж квартири не відповідає дійсності. Вважає, що сам позивач за зустрічним позовом  ОСОБА_1 подав оголошення про продаж квартири.
Просила врахувати, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вже звертався до суду із заявою про забезпечення позову, в задоволенні якої судом першої інстанції відмовлено, та ухвала суду першої інстанції залишена без змін судом апеляційної інстанції.
У судовому засіданні представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги. 
Представник позивачки ОСОБА_4 - заперечувала, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації участь свого представника в судовому засіданні не забезпечила, про час і місце розгляду справи судом повідомлена у встановленому законом порядку.
Відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у  відсутності представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , придбану у період перебування у шлюбі.
Відповідачем ОСОБА_1 подано зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 .
Матеріально-правова вимога позивача за зустрічним позовом до відповідачки щодо якої він просить ухвалити рішення зводиться до визнання спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 ).
З метою забезпечення зустрічного позову позивачем подана відповідна заява, в якій він просив накласти арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування доводів заяви позивач за зустрічним позовом посилався на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 ) придбана сторонами у справі під час шлюбу. За домовленістю подружжя спірна квартира була оформлена на ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2000 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Шандибою Л.І., зареєстрований в реєстрі за № 5991. Також за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на спірну квартиру, що підтверджується інформаційною довідкою КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Таким чином, ОСОБА_2 є формально одноособовим власником спірної квартири і в силу закону власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, у тому числі розпоряджатися своїм майном.
Зазначав, що після розірвання шлюбу між подружжям, в мережі інтернет з`явилися оголошення про продаж спірної квартири, що підтверджується оголошення від 15.02.2020 розміщеним в Інтернеті, а саме, на веб-сайті http://www.aviso.ua/kiev/ про продаж спірної квартири. Оновлене оголошення від 31.05.2020 розміщеним в Інтернеті, а саме, на веб- сайті http://www.aviso.ua/kiev/ про продаж спірної квартири. 
Всі наведені обставини дають йому підстави вважати, що спірна квартира може бути відчужена ОСОБА_2 , яка формально є одноособовим власником спірної квартири, до завершення розгляду цивільної справи, що може призвести до ускладнення виконання рішення суду, а також може істотно ускладнити ефективний захист його прав щодо поділу спільної сумісної власності подружжя.
 На підтвердження доводів заяви долучив договір купівлі-продажу квартири від  20 вересня 2000 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Шандибою Л.І., зареєстрований в реєстрі за № 5991, за яким покупцем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , інформаційну довідку № 27502 від 17 липня 2019 року з КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про те, що згідно з даними реєстрових книг бюро квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за               ОСОБА_2 , оголошення станом 15.02.2020, 31.05.2020, розміщених на веб-сайті в мережі Інтернет ( а.с. 126-145).
 Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявником необгрунтована.
З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору є можливість розпорядитися об?єктом прав, що став предметом спору.
Саме з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача (ів) на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову. 
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Колегією суддів встановлено й це вбачається із виділених матеріалів справи, що відповідно до заявлених вимог ОСОБА_1 предметом спору є нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, на яке претендує позивач за зустрічним позовом.
Майно, що є предметом спору, зареєстровано на праві власності на ім`я іншого подружжя ОСОБА_2 окументально підтверджене право власності на спірне майно за відповідачкою (за зустрічним позовом) ОСОБА_2 надає власнику реальну можливість до вирішення судом спору про право на це майно розпорядитись квартирою, оскільки відсутні будь-які юридичні обмеження щодо відчуження вказаного майна, а відтак існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду за поданим зустрічним позовом ОСОБА_1 .
Оголошення про продаж спірної квартири, що розміщені веб-сайті в мережі інтернет, є підтвердженням наміру в реалізації квартири.
Отже, заявником підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується  застосування забезпечення позову у виді накладення арешту на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що є предметом спору.
Такий захід забезпечення позову є пропорційним, співмірним і адекватним заявленим позовним вимогам ОСОБА_1 .
Враховуючи характер спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги заяви ОСОБА_1 про накладення арешту на майно, що є предметом спору, підлягають задоволенню, оскільки такий захід безпосередньо пов`язаний з суб`єктивними правами позивача за зустрічним позовом на предмет спору та спроможній забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову ОСОБА_1 .
Посилання ОСОБА_2 у доводах відзиву на апеляційну скаргу про те, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вже звертався до суду із заявою про забезпечення позову, в задоволенні якої судом першої інстанції відмовлено, та ухвала суду першої інстанції залишена без змін судом апеляційної інстанції не впливають на висновки суду апеляційної інстанції в частині вирішення питання про забезпечення позову, оскільки  клопотання   про  забезпечення  позову,  яке  раніше  було відхилено повністю або частково,  може бути  подано  вдруге,  якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в  задоволенні  яких  було  відмовлено,  не  поширюється заборона повторно звертатись до суду.
Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції не оцінив обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не дослідив усіх передбаченою нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат вирішення питання про забезпечення позову, а тому дійшов помилкового висновок про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .
 
Стягувач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . 
Боржник: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 . 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Головуючий                                                                      
 
Судді: