ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/1731/20 пров. № А/857/7104/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Коваля Р.Й., Обрізка І.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, 

суддя у І інстанції                                                            Гавдик З.В.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               07 травня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області (далі – ГУ ДПС) від 17 грудня 2019 року № 16862/10/13-01-51-05 про виключення її з реєстру платника єдиного податку. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі № 380/1731/20, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що несплата позивачкою суми грошового зобов`язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів була встановлена контролюючим органом на підставі аналізу даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника, а не на підставі акта перевірки, яка ним не проводилася, що свідчить про порушення умов і порядку прийняття рішення про виключення її з реєстру платника єдиного податку.
У апеляційній скарзі ГУ ДПС просило скасувати рішення суду першої інстанції та  відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що оспорюваним рішенням ГУ ДПС від 17 грудня 2019 року № 16862/10/13-01-51-05 ФОП ОСОБА_1 правомірно було виключено з реєстру платника єдиного податку на підставі приписів підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України (далі – ПК), оскільки встановлено наявність у неї податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що підтверджується інтегрованою карткою платника податку. 
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС позивачка ФОП ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 17 грудня 2019 року ГУ ДПС  прийняло рішення № 16862/10/13-01-51-05 про виключення з реєстру платника єдиного податку, яким з 31 грудня 2019 року ФОП ОСОБА_1 виключено з реєстру платника єдиного податку на підставі підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298, пункту 299.10 статті 299 ПК.
ФОП ОСОБА_1 не погодилася із вказаним рішенням ГУ ДПС та звернулася за захистом своїх прав до адміністративного суду і позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК встановлено, що податковий борг – це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно із пунктом 295.1статті 295 ПК платники єдиного податку першої і другої  груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.
Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.
Приписами підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК встановлено, що у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, в останній день другого із двох послідовних кварталів. 
Пунктом 299.10 статті 299 ПК передбачено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.
Приписами пункту 299.11 статті 299 ПК передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
На підставі системного аналізу наведених правових норм суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.
При цьому з урахуванням приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд першої інстанції слушно врахував правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 21 лютого 2018 у справі № 313/1465/17.
Водночас, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що в основі оспорюваного рішення ГУ ДПС лежать висновки проведеної перевірки ФОП ОСОБА_1 . Відсутні такі доводи і у апеляційній скарзі контролюючого органу. 
Як свідчать матеріали справи, висновки контролюючого органу про несплату позивачкою узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів ґрунтуються лише на даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника.
Відтак, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про порушення ГУ ДПС умов і порядку прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.
Одночасно суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що ФОП ОСОБА_1 заперечує наявність у неї заборгованості за зобов`язаннями «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг (КБК 21080900)» на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Отже, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що рішення ГУ ДПС № 16862/10/13-01-51-05 від 17 грудня 2019 року про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку є протиправним і його слід скасувати.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а  рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі № 380/731/20 – без змін.  

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	І. М. Обрізко