ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8631/20 Справа № 212/5225/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року, яке постановлено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 26 серпня 2020 року, -
В С Т А Н О В И В:
В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 118 075 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 10 липня 2018 року позивачу було первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності. При повторному переогляді, висновком МСЕК від 09 січня 2020 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних осіб та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 840,80 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2  просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивачу систематично спричиняється фізичний біль, оскільки його постійно турбує задишка при незначному фізичному навантаженні, напади утрудненого дихання у зв`язку з чим порушується сон позивача, що має наслідки постійного відчуття втоми, зниження уваги та виникнення негативних емоцій. Позивач неодноразово проходив медичний огляд, багаторазово лікувався стаціонарно, однак незважаючи на проходження курсів лікування у нього спостерігаються погіршення здоров`я. 
Вважає, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», а саме відсоток втрати працездатності та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.
Відзив на апеляційну скаргу не надходило. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював з 01 вересня 1986 року по 02 серпня 1993 року прохідником, з 21 серпня 1997 року по 09 грудня 1997 року -  підземним прохідником; з 09 грудня 1997 року по 10 листопада 1998 року - гірничим майстром підземної дільниці, з 10 листопада 1998 року по 18 липня 2002 року - підземним заступником начальника дільниці,  з 18 липня 2002 року по 04 листопада 2004 року - гірничим майстром підземної дільниці, з 04 листопада 2004 року по 22 серпня 2006 року - підземним заступником начальника дільниці, з 02 серпня 2006 року по 10 жовтня 2007 року - гірничим майстром підземної дільниці на ш.”Родіна” ВО “Кривбасруда”, з 10 жовтня 2007 року по 19 лютого 2010 року - підземним заступником начальника дільниці, з 19 лютого 2010 року по 01 вересня 2010 року - гірничим майстром підземної дільниці на ш.”Родіна” ВО “Кривбасруда”, ДП “Кривбасзалізрудком”, ВАТ “Кривбасзалізрудком”, правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». З 07 грудня 2011 року по 02 липня 2012 року - підземним заступником начальника дільниці, з 02 липня 2012 року по 02 серпня 2013 року - майстром гірничим підземної дільниці на ш.”Октябрська” ВАТ “Кривбасзалізрудком”, правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». З 19 червня 2014 року по 14 серпня 2015 року - інженером з гірничих робіт в підземних умовах ш.”Гвардійська” ПАТ “Кривбасзалізрудком”. 14 серпня 2015 року позивач звільнився за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України(а.с. 50 -67).
Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 травня 2018 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок його праці, на підприємстві відповідача, де через недосконалість технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничого обладнання, позивач підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю фіброгеної дії у повітрі робочої зони (а.с. 15).
Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня концентрації пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію в повітрі робочої зони (а.с. 15).
Висновком МСЕК від 10 липня 2018 року позивачу було первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності (а.с. 10). 
При повторному переогляді висновком МСЕК від 04 липня 2019 року позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності, безстроково (а.с. 11). 
При наступному переогляді висновком МСЕК від 09 січня 2020 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково (а.с. 12).
Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, однак не погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача 23 роки 01 місяць, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди. 
Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. 
Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя. Крім того позивачу систематично спричиняється фізичний біль, так як його постійно турбує задишка при незначному фізичному навантаженні, напади утрудненого дихання у зв`язку з чим порушується сон позивача, що має наслідки постійного відчуття втоми, зниження уваги та виникнення негативних емоцій. Позивач неодноразово проходив медичний огляд, багаторазово лікувався стаціонарно, однак незважаючи на проходження курсів лікування у нього спостерігаються погіршення здоров`я.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість його праці на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізрудком» збільшивши його з 50 000 гривень до 75 000 гривень.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року змінити в частині розміру моральної  шкоди, стягнутої  з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 50 000 грн. до 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: