ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 954/631/20 Головуючий в І інстанції Гончаренко О.В.
Номер провадження 22ц – 819/1703/20 Доповідач: Орловська Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Орловської Н.В.
суддів:                 Кутурланової О.В.
Майданіка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області у складі судді Гончаренка О.В. від 21 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі – позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18.05.2006 в сумі 132 012,53 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.05.2006 ОСОБА_1  отримав кредит у розмірі 4000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 31.03.2020 утворилась заборгованість в сумі 267 181,59 грн., яка складається з: 3958,87 грн. заборгованості за тілом кредиту, 262322,72 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 900 грн. нарахованої пені.
Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» частину суми заборгованості у розмірі 132 012,53 грн. за кредитним договором № б/н від 18.05.2006, яка складається з: 3958,87 грн. заборгованості за тілом кредиту, 128 053,66 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 18.05.2006 по 29.04.2019 та судові витрати у розмірі 2102.00 грн.
Заочним рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18.05.2006 року в сумі 3958,87 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 63,04 грн., а всього – 4021,91 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду в оскаржуваній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Звертає увагу на те, що у анкеті-заяві, підписаної відповідачем, викладено умови кредитування щодо сплати процентів, а саме зазначено базову процентну ставку за кредитом 3% на місяць (36% річних), а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні цих вимог.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.
Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як встановлено судом, позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами 18.05.2006 року. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вважав, що заява від 18.05.2006 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що позичальник користувалася грошима та частково сплачувала заборгованість, є достатніми доказами для підтвердження того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини та факту отримання відповідачем кредиту. 
Проте, такого висновку суд дійшов без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип диспозитивності цивільного судочинства викладений у статті 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обов`язок доказування і подання доказів закріплено у статті 81 ЦПК України, згідно ч. 1, 5 якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту укладання кредитного договору з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , позивачем надано копію анкети - заяви від 16.05.2006 року на отримання кредитної картки «Універсальна» з кредитним лімітом 2200 грн., яка підписана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 . (а. с. 20, 62, 93) 
Будь-яких доказів укладання кредитного договору саме з ОСОБА_1 , до якої пред`явлено вимоги, позивачем не надано. 
Крім того, залишаючи позовну заяву без руху ухвалою суду від 14 липня 2020 року суд першої інстанції звертав увагу АТ КБ «Приватбанк» на вказану обставину та роз`яснював необхідність надання належним чином засвідченої копії заяви позичальника ОСОБА_1 від 18.05.2006 року. (а.с.86)
Проте, матеріали справи не містять доказів виконання позивачем вказаних вимог суду, що свідчить про недоведеність факту виникнення між сторонами кредитних правовідносин, отримання ОСОБА_1 кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 4000,00 грн. та, як наслідок, відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 18.05.2006 року.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.(ч. 4 ст. 367 ЦПК України)
Згідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Враховуючи, що під час розгляду справи апеляційним судом встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст. 207, 626, 628, 1054 ЦК України, у той час, як факт укладання правочину та виникнення між сторонами кредитних правовідносин залишився недоведеним, тому керуючись ч. 4 ст. 367, ст. 376 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги, скасувати заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2020 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 . 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18.05.2006 року відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2020 року.

Головуючий                                ________________                        Н.В.Орловська

Судді:                                        ________________                        О.В.Кутурланова

                                       ________________                        В.В.Майданік