ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8004/20 Справа № 185/4749/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов  В. А. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 81

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Деркач Н.М., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2020 року по справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця павлоградського міськрайоного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кукаріної Наталії Олександрівни про скасування постанови про закриття виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії, визнання дій, бездіяльності незаконними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову державного виконавця від 27 травня 2020 року про закриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 185/4749/19 року, визнати вказані дії, бездіяльність незаконними, визнати дії, бездіяльність в частині порушення строку розгляду клопотання про арешт банківських рахунків ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», зобов`язати державного виконавця розглянути клопотання та винести рішення про накладення арешту на всі рахунки боржника, зобов`язати державного виконавця Кукаріну Н.О. чи іншу посадову особу перерахувати в розмірі 50 322,84 грн за наданими стягувачем реквізитами.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. Надала суду відзив у якому посилалась на таке. В її провадженні на виконанні знаходився виконавчий лист № 185/4749/19 про стягнення з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 50322,84 грн. 19 травня 2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про накладення арешту на всі банківські рахунки боржника. 19. травня 2020 року арешт на рахунки боржника було накладено. 20 травня 2020 року від боржника надійшла заява про добровільне виконання 29 квітня 2020 року виконавчого листа № 185/4749/19 року з підтверджуючими документами. При перевірці вказаного було встановлено, що ОСОБА_1 на рахунок АТ ПУМБ було перераховано 24 285,61 грн. 
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що скарга не підлягає задоволенню так як арешт на банківські рахунки державним виконавцем було накладено і виконавчий лист було виконано боржником до відкриття виконавчого провадження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції зроблені помилкові висновки про добровільне виконання судового рішення боржником, у зв`язку з чим постановлено помилкову ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.
Так, судом встановлено, що на виконанні державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кукаріної Наталії Олександрівни знаходився виконавчий лист № 185/4749/19 про стягнення з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 50322,84 грн.
19 травня 2020 року від ОСОБА_1 до державного виконавця надійшла заява про накладення арешту на всі банківські рахунки боржника.
Постановою державного виконавця від 19 травня 2020 року було накладено арешт на рахунки ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Вказаний факт підтверджено копією постанови. (а.с.34)
20 травня 2020 року від ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» до державного виконавця надійшла заява про те, що 29 квітня 2020 року було добровільно виконано виконавчий лист № 185/4749/19 року про стягнення на користь ОСОБА_1 50 443,32 грн. При цьому державному виконавцю було повідомлено, що вказана сума була нарахована ОСОБА_1 . На підприємстві знаходились виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 штрафу, утримання на користь держави, йому були нараховані та утримані ПДФО, військовий збір, всього у сумі 26 139,92 грн. До виплати ОСОБА_1 належало 24 285,61 грн. вказану суму було перераховано на рахунок стягувача в ТА ПУМБ.
При перевірці вказаного державним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_1 на рахунок АТ ПУМБ було перераховано 24 285,61 грн.
Вказане підтверджено копіями розрахунку, платіжними дорученнями.(а.с.40,41)
Викладене приводить суд до висновку про те, що нараховані грошові кошти , що належали ОСОБА_1 та підлягали стягненню з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь, були використані для погашення його заборгованості по виконавчому листу №185/4749/19, сплати нарахованих обов`язкових платежів, інших зобов`язань перед кредиторами.
27 травня 2020 року державним виконавцем було прийнято рішення про закриття виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого листа № 185/4749/19.
Відмовляючи у задоволенні скарги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що арешт на банківські рахунки державним виконавцем було накладено і виконавчий лист було виконано боржником до відкриття виконавчого провадження. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленим цим Законом.
У відповідності до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при виконанні рішень судів (інших органів) здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.
Обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.
Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі:
1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;
2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;
3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;
4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;
6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;
7) визнання боржника банкрутом;
8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;
9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;
10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;
11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;
13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;
14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (3319-17) заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції зроблені помилкові висновки про добровільне виконання судового рішення боржником, у зв`язку з чим постановлено помилкову ухвалу про відмову у задоволенні скарги, колегія судді не може прийняти до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні платіжні доручення, на підтвердження виконання рішення суду.
Головною умовою, яка повинна бути встановлена судом, є існування порушень, які могли б вплинути на результат оцінки, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні оцінки майна, підлягає встановленню наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка її оспорює.
Висновки суду першої інстанції, що оскаржувані дії державного виконавця були вчинені ним відповідно до закону в межах повноважень державного виконавця є правомірними та обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростовання висновків суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 — залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2020 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко