ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" грудня 2020 р.                                                                    Справа №921/586/19
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого – судді                                                            О.В. Зварич
суддів                                                                                Т.Б. Бонк
          О.П. Дубник,
секретар судового засідання М.С. Кіра,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Західдорвибухпром” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” за № 62 від 30.03.2020 року (вх.  №01-05/1293/20 від 02.04.2020 року) 
на рішення господарського суду Тернопільської області від 23.12.2019 року (суддя Я.Я.  Боровець; повний текст рішення складено 12.03.2020 року)
у справі № 921/586/19
за позовом: Фізичної особи – підприємця Фіялки Андрія Миколайовича (надалі ФОП  Фіялка  А.М.)
до відповідача-1: Відкритого акціонерного товариства “Берестовецький спецкар`єр” (надалі ВАТ “Берестовецький спецкар`єр”)
до відповідача-2: Дочірнього підприємства “Західдорвибухпром” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” (надалі Дочірньє підприємство “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України”)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Костопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області
про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору зберігання, визнання права власності на рухоме майно та зняття з нього арешту (з врахуванням заяви про зміну предмета первісного позову),

та за зустрічним позовом: Дочірнього підприємства “Західдорвибухпром” ВАТ  “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України”
до відповідача-1: ФОП Фіялки А.М.
до відповідача-2: ВАТ “Берестовецький спецкар`єр”
до відповідача-3: Публічного акціонерного товариства “Кредобанк” (надалі ПАТ  “Кредобанк”)
про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги,

за участю:
від позивача (за первісним позовом): Алексеєнко А.А. – адвокат (ордер серія ВС  №1026859 від 15.06.2020 року);
від відповідача-1 (за первісним позовом): не з`явився;
від відповідача-2 (за первісним позовом): Притула О.Б. – адвокат ( ордер серія ВО  №1004239 від 09.04.2020 року);
від третьої особи на стороні відповідачів (за первісним позовом): не з`явився;
від відповідача-3 (за зустрічним позовом): Очич Т.М. – адвокат (довіреність № 2076 від 24.02.2020 року),
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог за первісним позовом.

11.09.2019 року ФОП Фіялка А.М. звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом до ВАТ “Берестовецький спецкар`єр”, Дочірнього підприємства “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Костопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області, про визнання недійсним укладеного між ВАТ "Берестовецький спецкар"єр" та Дочірнім підприємством “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” договору купівлі-продажу дробарки СМД-111 за ціною 133622,74 грн., оформленого накладною №4538 від 03.11.2011 року; визнання недійсним договору зберігання №2 від 04.11.2011 року, укладеного між Дочірнім підприємством “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” та ВАТ "Берестовецький спецкар"єр"; визнання за ФОП Фіялкою А.М. права власності на дробарку СМД – 111 та зняття з неї арешту, накладеного постановою державного виконавця Костопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області від 28.02.2019 року ВП№58458832 (з врахуванням заяви про зміну (уточнення) предмета позовних вимог) (а.с.6-9, т.1; а.с.55, т.2).
Позовні вимоги мотивовані порушенням права власності ФОП Фіялки А.М. на рухоме майно (дробарку СМД-111, рік випуску 1984). Позивач зазначає, що є власником рухомого майна (дробарки СМД-111, рік випуску 1984), набутого ним згідно з договором про відступлення права вимоги від 25.12.20158 року. Покликається на те, що з моменту передачі рухомого майна (дробарки СМД-111, рік випуску 1984) в заставу первинному кредитору - ПАТ "Кредобанк", а саме з 25.04.2008 року до 01.02.2016 року в державному реєстрі обтяжень рухомого майна містилась інформація про реєстрацію відповідного обтяження (заборона відчуження на дробарку СМД-111), а тому спірне рухоме майно (дробарка СМД-111, рік випуску 1984) не могло відчужуватись боржником (ВАТ "Берестовецький спецкар`єр") на користь Дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" без згоди обтяжувача.

Короткий зміст позовних вимог за зустрічним позовом.

23.10.2019 року Дочірнє підприємство “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” подало до господарського суду Тернопільської області зустрічний позов до ФОП Фіялки А.М., ВАТ “Берестовецький спецкар`єр”, ПАТ “Кредобанк” про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного між ВАТ “Кредобанк” та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Новосад О.П. 25.12.2015 року, реєстровий №8966 (а.с.155-159, т.1).
Позивач (за зустрічним позовом) мотивовує свої вимоги тим, що договір відступлення права вимоги від 25.12.2015 року, укладений між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , суперечить положенням ч. 3 ст. 512 ЦК України та ст. 1054 ЦК України та є недійсним, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Згідно з договором про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця (банку), який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ( ОСОБА_1 ), який не може надавати фінансових послуг, чим, на його переконаня, порушено вимоги Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Вважає, що дробарка СМД-111, рік випуску 1984, належить йому і відповідно укладений між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_1 договір про відступлення права вимоги порушує його права на майно. Стосовно первісного позову, зокрема, зазначає, що обставини щодо правомірності договору зберігання майна від 04.11.2011 року № 2, укладеного між Дочірнім підприємством “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” та ВАТ "Берестовецький спецкар"єр" встановлені рішенням господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 року в справі №918/572/18, яке набрало законної сили. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, котре оскаржується.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.12.2019 року у справі №921/586/19 (суддя Я.Я. Боровець) повністю задоволено первісний позов (з врахуванням заяви про зміну предмета первісного позову). Визнано недійсним договір купівлі-продажу дробарки СМД-111 за ціною 133622,74 грн., укладений між ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» та Дочірнім підприємством «Західдорвибухпром» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», оформлений накладною № 4538 від 03.11.2011 року. Визнано недійсним договір зберігання № 2 від 04.11.2011 року, укладений між Дочірнім підприємством «Західдорвибухпром» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та ВАТ «Берестовецький спецкар`єр». Визнано за ФОП Фіялкою А.М. право власності на рухоме майно – дробарку СМД-111. Знято арешт з рухомого майна – дробарки СМД-111, накладений постановою державного виконавця Костопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області від 28.02.2019 року ВП №58458832. Судові витрати за первісним позовом у складі судового збору у розмірі 12884,95 грн. покладено на відповідачів порівну. Стягнуто з ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» та Дочірнього підприємства «Західдорвибухпром» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ФОП Фіялки А.М. по 6442,47 грн. судового збору. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову. Судові витрати за зустрічним позовом у складі судового збору та витрат на професійну правничу допомогу покладено на позивача за зустрічним позовом. 
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що в період з 25.04.2008 року по 01.02.2016 року в державному реєстрі обтяжень рухомого майна містилися відомості про обтяження спірного майна. Суд визнав, що укладення між ДП "Західдорвибухпром" та ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" договору купівлі-продажу дробарки СМД-111, оформленого накладною № 453803 від 03.11.2011 року, суперечить вимогам закону, умовам договору застави № 89/3 від 23.04.2008 року та порушує права заставодержателя, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним. Оскільки визнано недійсним договір, який став підставою для укладення між ДП "Західдорвибухпром" та ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" договору зберігання № 2 від 04.11.2011 року, то вимога позивача (за первісним позовом) про визнання недійсним такого договору зберігання є похідною від позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, і він також підлягає визнанню недійсним. Суд встановив, що зібрані у справі докази підтверджують право позивача (за первісним позовом) на визнання за ним права власності на дробарку СМД-111. Оскільки визнано право власності за ФОП Фіялкою А.М. на спірне майно, то відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт, накладений постановою державного виконавця Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 28.02.2019 ВП №58458832, підлягає зняттю, а позовна вимога про зняття арешту з майна - задоволенню. Одночасно, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки позивач (за зустрічним позовом) не довів наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання недійсним договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У своїй апеляційній скарзі (вх. № 01-05/1293/20 від 02.04.2020 року) на рішення господарського суду Тернопільської області від 23.12.2019 року у справі №921/586/19, відповіді на відзив (вх.№01-04/3543/20 від 15.06.2020) Дочірньє підприємство “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” покликається на те, що в договорах, якими позивач (за первісним позовом) обгрунтовує свої вимоги, ОСОБА_1 виступив як фізична особа без статусу суб`єкта господарювання. Відтак, захист права власності на майно фізичної особи повинен відбуватись поза межами господарської юрисдикції, а саме – за правилами цивільного судочинства відповідно до ст. 19 ЦПК України. Тому вважає, що суд першої інстанції зобов`язаний був закрити провадження у справі з тих підстав, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (п.  1 ч. 1 ст. 231 ГПК України). Стверджує, що, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд не застосував висновків, викладених у постанові Великої палати Верховного суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16. Звертає увагу на те, що з укладенням договру про відступлення права вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитодавця-банку, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу – ОСОБА_1 , який не має відповідного спеціального статусу, тобто не відноситься до фінансових установ. За таких обставин, оспорюваний правочин суперечить приписам цивільного законодавства щодо суб`єктного складу договору факторингу та підлягає визнанню недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України. Вказує, що суд при вирішенні спору не врахував обставин, встановлених рішенням господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 року в справі № 918/572/18 щодо правомірності договору зберігання майна від 04.11.2011 року № 2, укладеного між Дочірнім підприємством “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” та ВАТ "Берестовецький спецкар"єр". Просить скасувати оскаржуване судове рішення у справі №921/586/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задоволити зустрічний позов.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ФОП ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, запереченнях та додаткових поясненнях вважає доводи скаржника безпідставними і необґрунтованими, а рішення місцевого господарського суду – законним. Звертає увагу, що зареєстрований підприємцем 29.10.2002 року. Спірне майно використовується ним у підприємницькій діяльності шляхом надання в оренду відповідно до його виду діяльності, вказаному в ЄДРЮОФОПтаГФ. Даний спір підсудний господарським судам. Просить залишити без змін рішення господарського суду Тернопільської області від 23.12.2019 року у справі №921/586/19, апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України”  – без задоволення.
ПАТ “Кредобанк” (відповідач-3 за зустрічним позовом) у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника. Наголошує, що згідно п.3.1 Договору відступлення, Первісний кредитор відступив чітко визначений, фіксований обсяг прав, що не призводить до погіршення матеріального становища боржника. Просить залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідач-1 (за первісним позовом) та третя особа (за первісним позовом) не надавали письмових відзивів на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги.
Представники позивача (за первісним позовом) та відповідач-3 (за зустрічним позовом) просили залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу – без задоволення, з підстав наведених у відзивах на апеляційну скаргу. 
Відповідач-1 (за первісним позовом) та третя особа (за первісним позовом) не делегували своїх представників в судове засідання. Про причини неявки не повідомили.
З`ясовуючи обставини про ознайомлення вказаних учасників справи з датою, часом та місцем судового засідання, суд встановив таке.
Згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №7901011174836 відповідач-1 (за первісним позовом) вважається таким, що належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
02.12.2020 року ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 року про відкладення розгляду справи № 921/586/19 на 14.12.2020 року об 11 год 30 хв. надіслано третій особі (за первісним позовом) на її електронну адресу (info@ks.rv.dvs.gov.ua). 
Також ухвала Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень України (№93191121), тобто є загальнодоступною.
Учасники справи зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у їх справі, добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи. 
Враховуючи висновки Європейського Суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії», і те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів прийшла до висновку, що, відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, справу може бути розглянуто при відсутності відповідача-1 (за первісним позовом) та третьої особи (за первісним позовом).

Обставини справи

23 квітня 2008 року між ВАТ "Кредобанк" (банк) та ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" (позичальник) укладено договір кредитної лінії № 89, відповідно до якого банк зобов`язується відкрити позичальнику кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредити і сплатити проценти за користування ними, а також інші платежі передбачені цим договором (а.с. 10-14, т.1).
В забезпечення виконання позичальником зобов`язань, що виникли на підставі договору кредитної лінії № 89 від 23.04.2008 року, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пені та інших видів неустойки у повному обсязі (основне зобов`язання), між ВАТ "Кредобанк" (заставодержатель) та ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" (заставодавець) укладено договір застави № 89/з від 23.04.2008року (а.с.17-18, т.1).
Згідно з пунктом 1.2 предметом договору застави є рухоме майно, зокрема дробарка СМД - 111, рік випуску 1984, інвентарний № 347, заставною вартістю, погодженою сторонами.
Відповідно до пункту 1.5 договору застави на строк дії цього договору предмет застави залишається у володінні (користуванні) заставодавця за адресою: Рівненська область, Костопільський район, с. Берестовець.
Заставодавець зобов`язаний не відчужувати предмет застави у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом застави, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від заставодержателя. Заставодавець має право володіти та користуватися предметом застави на протязі дії цього договору відповідно до його призначення (п.п. 4.1.4,4.2.1 договору застави).
В пункті 6.1 договору застави зазначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання/нотаріального посвідчення і діє до повного виконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором та додаткових договорів до нього.
Відповідно до акта перевірки наявності та оцінки майна, що передається в заставу від 23.04.2008 року ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" передало, а ВАТ "Кредобанк" прийняло в заставу майно, в тому числі дробарку СМД - 111, рік випуску 1984, інвентарний № 347, заставною вартістю за погодженням сторін. Відповідальність за збереження заставленого майна покладено на голову правління Солонця В.І., про що він засвідчив своїм підписом на вказаному акті (а.с.19, т.1).
Також, в забезпечення виконання позичальником зобов`язань, що виникли на підставі договору кредитної лінії № 89 від 23.04.2008 року, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пені та інших видів неустойки у повному обсязі (основне зобов`язання) між ВАТ "Кредобанк" (іпотекодержатель) та ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір від 24.04.2008 року, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно, зазначене в п.1.3 цього договору, яке належить іпотекодавцю на праві власності – приміщення майстерні в буд.№2, диспечерський пункт в буд.№3, склад матеріальний в буд. № 4, приміщення вагової в буд. № 5, приміщення майстерні в буд. № 6 по вул.  Польовій в с. Берестовець Костопільського р-ну Рівненської області (а.с. 20-23, т.1).
З наявної в матеріалах справи копії Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 48764845 від 14.01.2016 року вбачається, що 25.04.2008 року зареєстровано приватне обтяження за № 7105149 – "заборонено відчужувати", серед іншого майна, дробарку СМД - 111, рік випуску 1984, інвентарний номер 347, підстава обтяження: договір застави №89/з від 23.04.2008 року; обтяжувач – Перша Львівська філія ВАТ «Кредобанк», ВАТ «Кредобанк» (а.с.30-32, т.1).
25 грудня 2015 року між ПАТ "Кредобанк" (цедент) та ОСОБА_1 (цесіонарій) укладено договір відступлення прав вимоги за договором кредитної лінії № 89 від 23.04.2008 року, за умовами якого цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває від цедента права вимоги (до боржника) у повному обсязі (у зв`язку з чим цесіонарій стає кредитором за кредитним договором) з дати, визначеної в п. 3.4 цього договору (за умови належного виконання цесіонарієм у повному розмірі свого обов`язку по оплаті цеденту за відступлення таких прав вимоги згідно з умовами цього договору) (а.с.15-16, т.1).
Права вимоги (до боржника), що відступаються цедентом цесіорарію на умовах цього договору охоплюють права вимоги всієї заборгованості, визначеної в п. 1.3 цбого договору (п.  2.3 договору відступлення прав вимоги за договором кредитної лінії № 89 від 23.04.2008 року).
Відповідно до п.2.4 договору відступлення прав вимоги за договором кредитної лінії №89 від 23.04.2008 року у зв`язку із відступленням цедентом цесіонарію на умовах цього договору прав вимоги (до боржника) також одночасно передаються (відступаються) цедентом цесіонарію з дати, визначеної в п. 3.4 цього договору (за умови належного виконання цесіонарієм у повному розмірі свого обов`язку по оплаті цеденту вартості прав вимоги згідно з умовами цього договору), відповідні права цедента (як заставодержателя) за договором застави, щодо чого строни укладають відповідний окремий договір із забезпеченням його нотаріального посвідчення згідно з вимогами законодавства України.
Згідно з п.2.5 договору відступлення прав вимоги за договором кредитної лінії №89 від 23.04.2008 року цедент відповідає перед цесіонарієм за недійсність переданої йому вимоги за кредитним договором, але не відповідає за невиконання боржником своїх обов`язків за кредитним договром чи договорами застави. При цьому цесіонарій беззастережно підтверджує, що для нього є повністю прийнятними для цілей укладення цього договору права вимоги до боржника за кредитним договором, та права заставодержателя за договорами застави, в тому стані, що існує на момент укладення цього договору, про який (такий стан) він (цесіонарій) володіє повною інформацією, за вартістю, визначеною в п. 3.1 цього договору.
В п. 3.1 сторони договору відступлення прав вимоги за договором кредитної лінії №89 від 23.04.2008 року дійшли згоди, що права вимоги відчужуються цедентом та набуваються цесіонарієм за вартістю, що становить 1350000,00 грн.
У відповідності до п. 3.2 договору відступлення прав вимоги за договором кредитної лінії №89 від 23.04.2008 року суму, вказану в п. 3.1 цього договору, цесіонарій зобов`язаний сплатити цеденту не пізніше ніж протягом 5-ти банківських днів після укладення цього договору, шляхом переказу коштів на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «Кредобанк».
Права вимоги (до боржника), які відступаються згідно з цим договором, переходять від цедента до цесіонарія з першої дати, в яку одночасно будуть наявні (виконані) наступні дві умови:
-цедентом від цесіонарія одержано в повному розмірі суму, вказану в п. 3.1 цього договору, як оплату за такі права вимоги;
-між цедентом та цесіонарієм укладено (з нотаріальним посвідченням) договір про відступлення цедентом цесіонарію відповідних прав цедента (як заставодержателя) за договорами застави (п. 3.4 договору відступлення прав вимоги за договором кредитної лінії №89 від 23.04.2008 року).
Договір відступлення прав вимоги за договором кредитної лінії №89 від 23.04.2008 року набуває чинності з моменту підписання його сторонами (уповноваженими представниками сторін) але не раніше компенсування банку судових витрат за подачу позовів про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 89 від 23.04.2008 року в загальній сумі 25736,00 грн. та діє до повного виконаня сторонами своїх зобов`язань за ним, якщо інше прямо не передбачено умовами цього договору або вимогами законодавства України.
Одночасно, 25 грудня 2015 року між ПАТ "Кредобанк" (цедент) та ОСОБА_1 (цесіонарій) укладено договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 8966, відповідно до умов якого цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває від цедента всі права заставодержателя за договором застави № 89/з від 23.04.2008 року з дати, визначеної п. 3.4 договору відступлення прав вимоги (тобто з дати укладення цього договору, оскільки п. 3.4 договору відступлення прав вимоги датою відступлення (переходу) прав вимоги визначено першу дату, в яку одночасно будуть наявні (виконані) наступні дві умови:
-цедентом від цесіонарія одержано в повному розмірі суму оплати за права вимоги (що вже має місце на момент укладення цього договору, при цьому така оплата також повністю охоплює вартість прав заставодержателя за договорами застави, які відступаються згідно з цим договором;
-між цедентом та цесіонарієм укладено (з нотаріальним посвідченням) договір про відступлення цедентом цесіонарію відповідних прав цедента (як заставодержателя) за договорами застави (а.с.24-25, т.1).
Права за договорами застави, що відступаються за цим договором, охоплюють (зокрема, але не виключно): всі права цедента як заставодержателя за договорами застави, необхідні для задоволення за рахунок предметів застави за договорами застави вимог до боржника за кредитним договором, щодо яких (вимог) здійснюється відступлення прав згідно з договором відступлення прав вимоги; всі права вимоги цедента до заставодавця за договорами застави щодо сплати заставодавцем цеденту грошових коштів, зобов`язання щодо чого не виконані станом на дату укладення цього договору і строк виконання яких (зобов`язань) настав чи настане в майбутньому (щодо відшкодування витрат на звернення стягнення на предмет застави тощо); всі права цедента як заставодержателя за договорами застави ініціювати державну реєстрацію в державних реєстрах (Державному реєстрі обтяженьрухомого майна тощо) відомості про заставу, зміни до відомостей про заставу, припинення застави предметів застави за договорами застави та звернення стягнення на предмет застави за договорами застави (п. 2.1 договору відступлення прав вимоги від 25.12.2015 року).
Згідно з п.2.3 договору відступлення прав вимоги від 25.12.2015 року цедент відповідає перед цесіонарієм за недійсність переданих йому прав за договорами застави, але не відповідає за невиконання боржником своїх обов`язків за кредитним договром та/або заставодавцем своїх обов`язків за договорами застави. При цьому цесіонарій беззастережно підтверджує, що для нього є повністю прийнятними для цілей укладення цього договору права  заставодержателя за договорами застави, що відступаються на умовах цього договору, в тому стані, що існує на момент укладення цього договору, про який (такий стан) він (цесіонарій) володіє повною інформацією.
У відповідності до п. 3.1 договору відступлення прав вимоги від 25.12.2015 року права заставодержателя за договором застави, які відступаються згідно з цим договором, переходять від цедента до цесіонарія з дати, визначеної п. 3.4 договору відступлення прав вимоги (тобто з дати укладення цього договору, оскільки п. 3.4 договору відступлення прав вимоги датою відступлення (переходу) прав вимоги визначено першу дату, в яку одночасно будуть наявні (виконані) наступні дві умови:
-цедентом від цесіонарія одержано в повному розмірі суму оплати за права вимоги (що вже має місце на момент укладення цього договору, при цьому така оплата також повністю охоплює вартість прав заставодержателя за договорами застави, які відступаються згідно з цим договором;
-між цедентом та цесіонарієм укладено (з нотаріальним посвідченням) договір про відступлення цедентом цесіонарію відповідних прав цедента (як заставодержателя) за договорами застави.
В пункті 3.2 договору відступлення прав вимоги від 25.12.2015 року зазначено, що з дати переходу від цедента до цесіонарія прав заставодержателя за договорами застави, які відступаються згідно з цим договором, цемент вибуває з відповідних правовідносин, які склалися між ним (цедентом) та заставодавцем за договорами застави, а цесіонарій заміщає цедента в таких правовідносинах (як правонаступник).
У відповідності до п.п. 4.1, 4.2 договору відступлення прав вимоги від 25.12.2015 року цедент зобов`язується впродовж п`яти робочих днів після дати укладення цього договору передати цесіонарію документацію, а саме: оригінали або нотаріально посвідчені копії договорів застави, а цесіонарій – впродовж п`яти робочих днів після дати укладення цього договору, прийняти від цедента документацію в обсязі, визначеному цим договором.
Договір відступлення прав вимоги від 25.12.2015 року набуває чинності з моменту підписання його сторонами (уповноваженими представниками сторін) з моменту його нотаріального псвідчення та діє до повного виконаня сторонами своїх зобов`язань за ним, якщо інше прямо не передбачено умовами цього договору або вимогами законодавства України.
Згідно з актом передавання-приймання від 25.12.2015 року ПАТ "Кредобанк" передав, а ОСОБА_1 прийняв наступні документи (оригінали): договір кредитної лінії № 89 від 23.04.2008 року, договір застави № 89/з від 23.04.2008 року, іпотечний договір від 24.04.2008 року, реєстровий номер 2473. В пункті 3 названого акта сторони вказали, що 25 грудня 2015 року від цедента до цесіонарія на умовах договорів про відступлення прав перейшли всі відповідні права за вищевказаними договором кредитної лінії, договором застави та іпотечним договором (а.с.26, т.1).
25.12.2015 року до реєстраційного запису Державного реєстру обтяжень рухомого майна 7105149 внесено зміни. Тип змін - заміна обтяжувача; вилучено обтяжувача - Перша Львівська філія ВАТ «Кредобанк» та додано обтяжувача - ОСОБА_1 ; підстава: договір про відступлення прав вимоги № 8966 від 25.12.2015 року (а.с.33, т.1).
ОСОБА_1 звернувся до ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" з письмовим повідомленням від 25.12.2015 року, в якому довів до відома, що згідно з договором відступлення прав вимоги від 25.12.2015 року № 8966 являється новим заставодержателем за договором застави №89/з від 23.04.2008 року. Пропонував Товариству передати рухоме майно, яке є предметом застави згідно з договором застави № 89/з від 23.04.2008 року, у власність заставодержателя в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання (а.с.27, т.1). 
В листі за № 37 від 28.12.2015 року відповідач-1 погодився виконати зобов`язання за договором кредитної лінії № 89 від 23 квітня 2008 року (з урахуванням договору відступлення прав вимоги від 25 грудня 2015 року) шляхом передачі у власність заставодержателя ( ОСОБА_1 ) рухомого майна, яке є предметом застави згідно з договором застави №89/з від 23.04.2008 року, зокрема, дробарки СМД - 111, рік випуску 1984, інвентарний номер 347, в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання (а.с.29, т.1).
За актом приймання-передачі рухомого майна від 29.12.2015 року ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" передало, а ОСОБА_1 прийняв у власність рухоме майно, в тому числі дробарку СМД - 111, рік випуску 1984, інвентарний № 347, вартістю 474797,00 грн. (чотириста сімдесят чотири тисячі сімсот дев`яносто сім гривень 00 копійок) (а.с. 28, т.1; а.с.122, т.4).
01.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся з листом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. про зняття обтяження із рухомого майна, зокрема, дробарки СМД - 111, рік випуску 1984, інвентарний № 347 у зв`язку із набуттям його у власність (а.с.34, т.1).
Як вбачається з копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація вилучення запису), 01.02.2016 року приватний нотаріус Львіського міського нотаріального округу Новосад О.П. вилучив з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис 7105149, підстава вилучення - договір застави № 89/з від 23.04.2008 року (а.с.35, т.1).
Таким чином, в період з 25.04.2008 року по 01.02.2016 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містились відомості про заборону боржнику ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" відчужувати рухоме майно – дробарку СМД - 111, рік випуску 1984, інвентарний № 347; підстава обтяження – договір застави № 89/з від 23.04.2008 року.
В позовній заяві ФОП Фіялка А.М. зазначає, що після набуття права власності на дробарку СМД-111передав її в оренду ВАТ "Берестовецький спецкар`єр".
На підтвердження вказаної обставини надав копію договору оренди рухомого майна №01/01 від 01.01.2016 року, укладеного між ФОП Фіялкою А.М. (орендодавець) та ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" (орендар), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування на умовах оренди рухоме майно, в тому числі дробарку СМД-111, рік випуску 1984, інвентарний № 347 для використання у відповідності до напрямків його господарської діяльності (а.с.87-90, т.4).
Згідно з актом передачі рухомого майна (Рівненська обл., Костопільський р-н, с.Берестовець) від 01.01.2016 року ФОП Фіялка А.М. передав ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" рухоме майно, яке є об`єктом оренди за договором оренди рухомого майна №01/01 від 01.01.2016 року, зокрема дробарку СМД-111, рік випуску 1984, інвентарний №347 (а.с.91, т.4).
З пояснень представників позивачів за первісним та зустрічним позовами суд встановив, що спірне майно фактично перебуває у володінні та користуванні ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» і знаходиться за адресою: вул.Сидорова,3, с.Берестовець Костопільського району Рівненської області.
Між тим, в матеріалах судової справи № 921/586/19 міститься копія (засвідчена з копії) видаткової накладної №4538 від 03 листопада 2011 року з такими реквізитами: 
«Постачальник: ВАТ Берестовецький спецкар`єр»
Р/р НОМЕР_2 , у банку Філія Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Рівне, МФО 333335, 
35043 Рівненська обл., Костопільський р-н, с.Берестовець, тел.: НОМЕР_3 ,
Код за ЄДРПОУ 054718517094, № свід. 24642730.
Є платником податку на прибуток на загальних підставах
Покупець: ДП “Західдорвибухпром” 
46006, Тернопільська обл., м.Тернопіль, Гайова, буд № 47, тел.: (035) 252-64-47
Договір
Товар Дробарка СМД 111; кількість 1 шт; ціна з ПДВ 133  622,74 грн. (сто тридцять три тисячі шістсот двадцять дві гривні 74 коп., у т.ч. ПДВ: Двадцять дві тисячі двісті сімдесят гривень 46 копійок».
У графі «Від постачальника» проставлений підпис без зазначення прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції. У графі «Отримав (ла)» – підпис відсутній (а.с.36, т.1).
Зі змісту наявної у справі копії (зазвідченої з копії) вбачається, що 4 листопада 2011 року між Дочірнім підприємством “Західдорвибухпром” ВАТ “ДАК “Автомобільні дороги України” (Поклажодавець) та ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" (Зберігач) укладено договір зберігання № 2, за умовами якого зберігач зобов`язується на умовах, встановлених даним договором, зберігати майно, передане йому поклажодавцем, і повернути майно у цілості на першу вимогу поклажодавця (а.с.37-38, т.1).
Згідно з пунктом 1.2 перелік майна вказується в акті передачі майна на зберігання, який є невід`ємною частиною даного договору (додаток № 1).
За змістом копії (зазвідченої з копії) акта № 1 передачі майна на зберігання від 04.11.2011 року ДП “Західдорвибухпром”, Поклажодавець по договору, в особі директора ОСОБА_2 , передав, а ВАТ "Берестовецький спецкар`єр", Зберігач по договору, в особі голови правління ОСОБА_3 , прийняв на зберігання майно – дробарку СМД 111, балансовою вартістю 111352,28 грн. (а.с.39, т.1).
Учасники справи не висловлювали в ході розгляду справи будь-яких застережень щодо змісту вищеописаних копій (засвідчених з копій) документів на предмет їх відповідності оригіналам зазначених документів.
Рішенням господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 року у справі №918/572/18, яке набрало законної сили, частково задоволено первісний позов Дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до ВАТ "Берестовецький спецкар`єр". Витребувано від ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" на користь Дочірнього підприємства "Західдорвибухпром" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" дробарку СМД-111 балансовою вартістю 111352,28 грн. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" про визнання договору зберігання № 2 від 04.11.2011 року недійсним (а.с.40-50, 176-186, т.1).
Господарський суд Рівненської області встановив, що « 4 листопада 2011 року між Підприємством та Товариством було укладено договір зберігання № 2. На виконання договору 4 листопада 2018 року між сторонами було підписано та скріплено їх печатками акт № 1 передачі майна на зберігання, згідно якого Підприємство передало, а Товариство прийняло на відповідальне зберігання дробарку СМД 111 у кількості 1 шт. балансовою вартістю 111352,28  грн».
Також, господарський суд Рівненської області, досліджуючи приналежність спірного майна (дробарки СМД 111) та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання договору зберігання № 2 від 04.11.2011 року недійсним у вказаній справі, зазначив наступне.
"Разом з тим, факт приналежності спірного майна Підприємству на момент його передачі на зберігання Товариству за спірним договором та факт його придбання первісним позивачем (з урахуванням наявного у матеріалах справи акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 6 січня 2015 року № 1) підтверджується наявними у матеріалах справи доказами в їх сукупності, зокрема, копією видаткової накладної від 3 листопада 2011 року № 4538, податковою декларацією Підприємства за жовтень 2011 року, з урахуванням приписів пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, яка регулює можливість віднесення сум податку до податкового кредиту "по першій події", зокрема, даті списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, бухгалтерською довідкою Підприємства від 26 вересня 2018 року № 284 та актом звірки взаєморозрахунків між сторонами із зазначенням суми вартості спірного майна з ПДВ". 
Тобто, при розгляді справи № 918/572/18 господарський суд Рівненської області не встановлював наявності в ДП "Західдорвибухпром" ВАТ “ДАК “Автомобільні дороги України” права власності на дробарку СМД 111, зазначивши, що «імперативними приписами чинного законодавства не встановлено обов`язкової наявності в особи права власності на майно, яке вона передає на зберігання іншій особі", а лише констактував факт приналежності ДП "Західдорвибухпром" спірного майна на момент його передачі на зберігання та факт його придбання. 
При цьому, договір купівлі-продажу дробарки, оформлений видатковою накладною №4538 від 03.11.2011 року, не був предметом розгляду і доказування при розгляді господарським судом Рівненської області справи №918/572/18. 
ФОП Фіялка А.М. не був учасником господарської справи №918/572/18.
Також, не були предметом доказування в господарській справі №918/572/18 і докази, якими позивач (за первісним позовом) обґрунтовує свої позовні вимоги у даній справі. 
В позовній заяві ФОП Фіялка А.М. вказує, що 19.07.2019 року директор ВАТ "Берестовецький спецкар"єр" повідомив йому про те, що в провадженні Костопільського РВ  ДВС  ГТУЮ у Рівненській області перебуває виконавче провадження № 58458832 по примусовому виконанню наказу господарського суду Рівненської області від 20.02.2019 року №918/572/18 (а.с.6-9. т.1).
У зв`язку з чим, 25 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Костопільського РВ  ДВС  ГТУЮ у Рівненській області, в якій повідомив, що являється власником рухомого майна – дробарки СМД-111, тому вилучення її у ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" є неможливим. Посадові особи Костопільського РВ  ДВС  ГТУЮ у Рівненській області в ході ВП № 58458832 не мають права вчиняти будь-яких дій (описувати, вилучати та передавати іншим особам) щодо дробарки СМД-111, яка знаходиться за адресою: Рівненська обл., Костопільський р-н, с. Берестовець, вул. Сидорова, 3 (а.с.51-54, т.1).
В листі-відповіді за № 10856 від 28.07.2019 року Костопільський РВ  ДВС  ГТУЮ  інформував ОСОБА_1 про те, що відповідно до вимог статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с.55, т.1).
Наведені обставини стали підставою для звернення первісного позивача до суду з даним позовом. 
Згідно з ухвалою від 02 грудня 2019 року суд першої інстанції прийняв до розгляду заяву б/н від 28.11.2019 (вх. № 21931 від 02.12.2019) про зміну предмета первісного позову, в якій первісний позивач уточнив зміст пункту 3 позовної вимоги: «Визнати за Фізичною особою –підприємцем Фіялкою Андрієм Миколайовичем (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на дробарку СМД-111 та зняти з неї арешт, накладений постановою державного виконавця Костопільського районного відділення державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 28.02.2019 року ВП 58458832.
Дочірнє підприємство “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” звернулося до господарського суду з зустрічним позовом, стверджуючи, що належність йому дробарки СМД-111 встановлено рішенням суду у справі №918/572/18, яке набрало законної сили, а тому дана обставина не доказується відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно, укладений між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_1 договір про відступлення права вимоги порушує його права на спірне майно. 

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Щодо первісного позову
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У відповідності до частини 1 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
В силу частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
В ході розгляду справи суд встановив, що 03 листопада 2011 року ВАТ "Берестовецький спецкар"єр", як постачальник поставило/продало, а ДП "Західдорвибухпром", як покупець купив майно - дробарку СМД - 111, в кількості 1 шт., вартістю 133622,74 грн. Вказана купівля - продаж майна оформлена видатковою накладною № 4538. 
За своєю правовою природою вказаний правочин є договором купівлі-продажу, який укладено у спрощений спосіб.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Судовими рішеннями у справі № 918/572/18 встановлено, що між ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" та ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" укладено договір купівлі-продажу дробарки СМД - 111 за ціною 133633,74 грн., шляхом складання зазначеної накладної № 4538 від 03 листопада 2011 року.
В силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У відповідності до статті 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.
При цьому, на час відчуження ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" на користь ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" дробарки СМД - 111 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містились відомості про заборону боржнику ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" відчужувати рухоме майно – дробарку СМД - 111, рік випуску 1984, інвентарний № 347; підстава обтяження – договір застави № 89/з від 23.04.2008 року, обтяжувач – Перша Львівська філія ВАТ «Кредобанк», ВАТ «Кредобанк».
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про заставу» (в редакції станом на 03.11.2011 року) заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.
Відповідно до п.п. 4.1.4,4.2.1 договору застави від 89/з від 23.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Кредобанк» (заставодержатель) та ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» (заставодавець), предметом застави за яким є дробарка СМД - 111, рік випуску 1984, інвентарний № 347, заставодавець зобов`язаний не відчужувати предмет застави у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третії осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати внаступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом застави, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від заставодержателя. Заставодавець має право володіти та користуватися предметом застави на протязі дії цього договору відповідно до його призначення (п.п.).
В матеріалах справи відсутні докази про надання згоди заставодержателем (ПАТ «Кредобанк» на момент укладення спірного правочину) на відчуження предмета застави – дробарки СМД - 111, рік випуску 1984, інвентарний № 347.
Аналізуючи вказані обставини, колегія суддів констатує, що відповідно до оспорюваного договору купівлі-продажу дробарки СМД-111 за ціною 133622,74 грн., оформленого накладною №4538 від 03.11.2011 року ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» продав ДП "Західдорвибухпром" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" майно, яким не вправі був розпоряджатися.
Як зазначено вище, на підставі договору відступлення прав вимоги від 25.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 8966, ПАТ "Кредобанк" відступив ОСОБА_1 всі права заставодержателя за договором застави № 89/з від 23.04.2008 року.
25.12.2015 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено зміни. Тип змін - заміна обтяжувача; вилучено обтяжувача - Перша Львівська філія ВАТ «Кредобанк» та додано обтяжувача - ОСОБА_1 ; підстава: договір про відступлення прав вимоги № 8966 від 25.12.2015 року.
Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3  ст.215  Цивільного кодексу України).
У відповідності до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Отже, вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення.
З огляду на вказане вище у сукупності та враховуючи, що ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" відчужив дробарку СМД - 111, рік випуску 1984, інвентарний № 347 без згоди заставодержателя, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для визнання недійсним укладеного між ВАТ "Берестовецький спецкар"єр" та Дочірнім підприємством “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” договору купівлі-продажу дробарки СМД-111 за ціною 133622,74 грн., оформленого накладною №4538 від 03.11.2011 року, оскільки такий суперечить вимогам закону, умовам договору застави та порушує права заставодержателя.
При цьому, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно задоволив дану позовну вимогу та захистив права позивача (за первісним позовом) в обраний ним спосіб з тих підстав, що відповідачі (за первісним позовом) допустили недобросовісну поведінку стосовно позивача, порушивши його право як заставодержателя.
Враховуючи висновок про задоволення позову в частині визнання недійсним спірного договору договору купівлі-продажу дробарки СМД-111 за ціною 133622,74 грн., оформленого накладною №4538 від 03.11.2011 року, суд першої інстанції обгрунтовано задоволив похідну позовну вимогу ФОП Фіялки А.М. про визнання недійсним договору зберігання №2 від 04.11.2011 року, укладеного між Дочірнім підприємством “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” та ВАТ "Берестовецький спецкар`єр". 
Колегія суддів бере до уваги те, що вищеописані обставини щодо вчинення оспорюваних правочинів всупереч Закону України «Про заставу» та з порушенням умов договору застави, на які покликається позивач за первісним позовом у даній справі, не були предметом судового розгляду та не встановлювались у рішенні господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 року у справі №918/572/18.
Щодо позовних вимог про визнання за ФОП Фіялкою А.М. права власності на дробарку СМД - 111 та про зняття арешту з майна - дробарки СМД - 111, накладеного постановою державного виконавця Костопільського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 28.02.2019 ВП №58458832, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до статтей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В статті 391 Цивільного кодексу України унормовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Підставами для визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути право власності на описане майно або право володіння ним.
При цьому, для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав, тобто вони мають бути відповідним чином доведені в суді.
Позивачем у позові про зняття арешту з майна є особа, яка вважає, що майно, яке перебуває під арештом, належить їй, а не боржникові.
Згідно з частинами 1, 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
В силу статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час заявлення позову) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
З аналізу вищеописаних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявними в матеріалах справи доказами,зокрема договором про відступлення прав вимоги від 25.12.2015 року, актом передавання-приймання від 25.12.2015 року підтверджено наявність правових підстав для визнання за ФОП Фіялкою А.М. права власності на рухоме майно - дробарку СМД-111 та зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця Костопільського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 28.02.2019 року ВП №58458832. 

Щодо зустрічного позову

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства “Західдорвибухпром” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного між ВАТ “Кредобанк” та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Новосад О.П. 25.12.2015 року, реєстровий №8966, враховуючи таке.
Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є одним із випадків відступлення права вимоги.
Статтею 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" унормовано, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів.
Відповідно до статті 350 Господарського кодексу України банк має право укласти договір факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким він передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а друга сторона відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої особи
У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
За змістом пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 352 від 06.02.2014 року "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Таким чином, у Цивільному кодексі України розмежовано правочини, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.
Аналіз статей 512-518 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку щодо суб`єктного складу правочинів із відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасником цесії може бути будь-яка фізична або юридична особа.
Разом з тим, зі змісту частини 1 статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини 5 статті 5 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вбачається, що у договорі факторингу беруть участь три сторони: клієнт, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина 2 статті 1079 Цивільного кодексу України), фактор, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина 3 статті 1079 Цивільного кодексу України), та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.
У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом із тим у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", норми якого є спеціальними, зазначено, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах 1, 2 статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо згідно із законом надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.
Отже, фактор для надання фінансової послуги має бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.
Щодо розмежування за предметом договору слід зазначити, що під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і негрошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 цього Кодексу). Предметом договору факторингу може бути тільки право грошової вимоги (як тієї, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України).
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За змістом пункту 11 частини 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг вважається фінансовою послугою.
Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.
У разі цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.
Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватися по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у виді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. 
Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносин факторингу немає, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина 3 статті 656 Цивільного кодексу України).
Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану фактором фінансову послугу.
Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.
Згідно з частиною 1 статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Також розмежування договорів такого роду здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг у пункті 3 частини 1 статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено як кредитну операцію, вимоги до такого договору наведені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16.
Верховний Суд у постанові від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16 резюмував, що факторинг є правочином, який  характеризується тим, що: 
а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт – фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор – банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник – набувач послуг чи товарів за первинним договором); 
б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); 
в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; 
г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; 
д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; 
е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".
Разом з цим, як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду,   правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги.
Договір факторингу поєднує у собі по-перше, елементи договору позики або кредитного договору, по-друге – елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги. Договір, який не поєднує елементів договорів, зазначених вище, не є договором факторингу.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив правову природу спірного правочину, як договору відступлення прав вимоги (цесії), оскільки вказаний договір не поєднує в собі повною мірою ознак договору факторингу, що дало б змогу відповідно його класифікувати. За умовами договору про відступлення права вимоги від 25.12.2015 року жодна із сторін не передавала грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату. Зміст спірного договору не суперечать актам цивільного законодавства, звичаям ділового обороту, вимогам розумності та справедливості.
З наведеного, фактичні обставини, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним, відсутні. 
Колегія суддів критично оцінює доводи скаржника про те, що спірний договір про відступлення права вимоги від 25.12.2015 року за своєю правовою природою є договором факторингу враховуючи те, що на підставі вказаного договору відбулося відступлення вимоги за договором застави, який забезпечує виконання фінансових зобов`язань за кредитним договором. 
Також колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що захист права власності на спірне майно ОСОБА_1 , як цесіонарія за договором про відступлення прав вимоги від 25.12.2015 року, повинен відбуватися поза межами господарської юрисдикції, а саме - за правилами цивільного судочинства, з огляду на таке.
Суд встановив, що ОСОБА_1 зареєстрований підприємцем 29.10.2002 року. Відповідно до відомостей, що містяться у Витязі з ЄДРЮОФОПтаГФ № 1005712934, позивач здійснює, зокрема, такі види діяльності як надання в оренду будівельних машин та устаткування, надання в оренду і експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
У позовній заяві ФОП Фіялка А.М. зазначив, що спірне майно використовується ним у підприємницькій діяльності шляхом надання в оренду відповідно до договору оренди рухомого майна № 01/01 від 01.01.2016 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП;
- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. 
Вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.
За статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
За положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.             Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).
Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.
Наведену правову позицію по питанню юрисдикції висловлено у постанові Великої палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі №916/385/19. 
В даній справі виник спір з приводу майна, що використовується фізичною особою в підприємницькій діяльності. Отже, за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є господарським.
Також не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував обставин, встановлених рішеннями судів у справі №918/572/18. Навпаки, в оскаржуваному рішенні суд детально проаналізував обставини, встановлені рішенням Господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 року в зазначеній справі та з`ясував при цьому, що договір купівлі-продажу спірної Дробарки, оформлений видатковою накладною № 4538 від 03.11.2011, не був предметом розгляду і доказування при розгляді справи №918/572/18 господарським судом Рівненської області. Не були предметом доказування при розгляді вищевказаної справи і докази, якими позивач за первісним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги при розгляді даної справи.
У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції зазначає, що, дійсно, обставини щодо вчинення оспорюваних правочинів всупереч Закону України «Про заставу» та з порушенням умов договору застави, на які покликається позивач за первісним позовом у даній справі, та які мають істотне значення для вирішення спору між сторонами у даній справі, не були предметом судового розгляду та не встановлювались у рішенні господарського суду Рівненської області від 04.12.2018 року у справі №918/572/18.
Усі інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків по суті спору, наведених в рішенні господарського суду Тернопільської області від 23.12.2019 року у справі №921/586/19.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення господарського суду Тернопільської області від 23.12.2019 року у справі №921/586/19 необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Західдорвибухпром” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” за №62 від 30.03.2020 року (вх. № 01-05/1293/20 від 02.04.2020 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Тернопільської області від 23.12.2019 року у справі №921/586/19  – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 
Суддя                                                                                                    Т.Б. Бонк
        Суддя                                                                                                    О.П. Дубник