Справа № 345/700/20 
Провадження № 22-ц/4808/752/20 
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
Головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О., 
суддів:                                             Василишин Л.В., Горейко М.Д.,
секретаря                                        Мельник О.В.,
з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника ГромкаВ.Я., представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , представника відповідача Сівко-Войнилівської сільської ради Долинки О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Юрчаком Л.Б. 08 квітня 2020 року у м. Калуш Івано-Франківської області, повний текст якого складено 13 квітня 2020 року, 
                                                        в с т а н о в и в :
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про визнання протиправним рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є співвласником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 22 грудня 2011 року державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори Локатир М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1628. 16 листопада 2017 року виконавчим комітетом Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області прийнято рішення № 14, яким житловому будинку, розміщеному на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що належить родині померлого ОСОБА_4 (її батька), вирішено присвоїти адресні реквізити: АДРЕСА_1 . Вважає, що вказане рішення прийнято з порушенням норм матеріального права. Так, відповідач у встановлений законом спосіб не повідомив її про прийняття такого рішення, проте саме вона є виконавцем даного рішення та ним вирішено питання про її права та обов`язки, оскільки присвоєно інший порядковий номер належному їй на праві власності житловому будинку. Крім того, рішення прийнято за заявою сторонньої особи, яка не є власником домоволодіння. Разом з тим зазначає, що 25 грудня 2003 року виконавчим комітетом Сівко-Войнилівської сільської ради прийнято рішення № 29, згідно якого оформлено право власності на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , її батьком. Вказане рішення є реалізованим, так як на підставі цього рішення ОСОБА_4 набув у власність майно, а саме домоволодіння. Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Таким чином, Сівко-Войнилівська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області 16.11.2017 року, приймаючи рішення № 14 без згоди, участі та повідомлення позивача, діяла не в межах та не у спосіб, передбачений Конституцією України й чинним законодавством. У зв`язку з цим просила визнати протиправним та скасувати рішення № 14 від 16.11.2017 року виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області (а.с.1-4, том 1).
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення № 14 від 16.11.2017 року виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області «Про впорядкування адресних реквізитів житлових будинків по АДРЕСА_1 » (а.с.87-94, том 1).
Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Апелянт вважає, що висновки Калуського міськрайонного суду про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є помилковими та порушують вимоги процесуального права, а саме ч. 1 ст. 377 ЦПК України, так як рішення виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області № 14 від 16.11.2017 року, згідно якого будинковолодінню позивача присвоєно номер АДРЕСА_2 , не впливає на права позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй будинковолодінням. Таким чином, даний спір носить адміністративний характер, оскільки стосується саме оскарження рішення сесії № 14 Сівко-Войнилівської сільської ради про впорядкування нумерації будинків по АДРЕСА_2 .
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог процесуального права не з`ясовано та перевірено достовірність наданих доказів по справі, зокрема не було досліджено рішення Сівко-Войнилівської сільської ради № 29 від 25 грудня 2003 року, відповідно до якого будинковолодінню, яке належало померлому ОСОБА_4 , співвласником якого тепер є позивач ОСОБА_2 , було присвоєно номер АДРЕСА_1 , так як у матеріалах справи відсутнє належним чином засвідчене вказане рішення, а лише міститься копія рішення, яка підписана представником позивача.
Також зазначає, що її позбавлено можливості брати участь у судовому засіданні та надати суду пояснення та документи , так як судом першої інстанції її не належним чином повідомлено про судове засідання. Повістку вона отримала через два дні після винесення рішення, а саме 10.04.2020 року, а вступна та резолютивна частини рішення були проголошені судом 08.04.2020 року, крім того, судом не враховано, що на території України запроваджено карантин, у зв`язку з чим не функціонує громадський транспорт, що створює додаткові перешкоди в прийнятті участі в судовому засіданні.
З цих підстав просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким закрити провадження у справі (а.с.97-108, том 1).
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 зазначає, що доводи апелянта щодо того, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, заперечують право позивача на судовий захист порушених прав, так як даний спір за участю відповідача та третьої особи – ОСОБА_1 уже розглядався в порядку адміністративного судочинства і ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року закрито провадження в адміністративній справі та роз`яснено позивачу ОСОБА_2 про те, що справа має розглядатись в порядку цивільного судочинства. Ухвала учасниками справи не оскаржувалась та набрала законної сили. Щодо доводів третьої особи
про позбавлення її можливості брати участь у судовому засіданні та надати суду пояснення, то розгляд справи здійснено із дотриманням процесуального законодавства, так як на адресу суду від ОСОБА_1 16.03.2020 року надійшли пояснення, в яких проти позову заперечила, тобто скористалась своїм процесуальним правом на надання пояснень щодо предмету спору. В той же час, жодних клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Крім того, ОСОБА_1 не надала жодних доказів, які би свідчили про її правомірність звернення до Сівко-Войнилівської сільської ради щодо вирішення майнових прав позивача, а саме щодо домоволодіння, співвласником якого вона не є, а яке належить ОСОБА_2 . За результати її звернення Сівко-Войнилівська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області  16.11.2017 року прийняла рішення без згоди, участі та повідомлення ОСОБА_2 , тобто діяла не в межах та не у спосіб, передбачений Конституцією України й чинним законодавством. Просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.145-150, том 1).
Апелянтом подано письмові пояснення на відзив представника позивача ОСОБА_3 та на відзив представника відповідача Сівко-Войнилівської сільської ради, в яких зазначає, що даний спір жодним чином не порушує право власності ОСОБА_2 , а стосується виключно адміністративних прав, так як в оскаржуваному рішенні мова йде лише про впорядкування нумерації будинків по АДРЕСА_2 . З приводу участі у судовому засідання вказує на те, що мала бажання брати участь в розгляді справи особисто, тому не подавала жодних клопотань про розгляд справи за її відсутності,  звертає увагу на те, що Калуським міськрайонним судом її не було належним чином повідомлено про судове засідання. Крім того, зазначає, рішення Сівко-Войнилівської ради № 29 від 25.12.2003 року про присвоєння будинку ОСОБА_4 номера 112 не могло існувати, так як номер АДРЕСА_2 був присвоєний її будинковолодінню значно раніше, що підтверджується проставленою пропискою в паспортах її дітей, датованою 1998 роком (а.с.168-171, том 1).
Сівко-Войнилівською сільською радою відзив на апеляційну скарги не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 , представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , представника відповідача Сівко-Войнилівської сільської ради Долинки О.А., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі  питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги  і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для  вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини  сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає  застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в  позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Судом встановлено, що 25 грудня 2003 року Сівко-Войнилівська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, розглянувши заяву ОСОБА_4 , вирішила оформити право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 на праві приватної власності в цілому (а.с.7; 82, том 1).  
На виконання вимог ухвали Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації надано у судове засідання для огляду, а пізніше листом від 01.10.2020 року за №455/01-21 направлено копії оглянутих у судовому засіданні, яке відбулося 30 вересня 2020 року,  інвентарних та реєстраційних справ на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 (а.с.56-121, 122-175,176-200, том 2). 
Так, у матеріалах інвентаризаційної справи № 2054 на будинок АДРЕСА_1 міститься рішення Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області №29 від 25 грудня 2003 року (а.с.71, том 2). 
Зазначене рішення засвідчено підписом посадової особи сільської ради та містить відбиток печатки Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області. У цьому рішенні вказано, що будинковолодіння розташоване саме за адресою по АДРЕСА_2 .
Заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, подані ОСОБА_4 № 1901 та № 1919 датовані відповідно 28.05.2004р. та 01.06.2004 року. У цих заявах вказана адреса нерухомого майна – АДРЕСА_2 (а.с.70, 74 том 2).
У матеріалах технічної інвентаризації будинку (по поверховий план, експлікація приміщень до плану садибного (індивідуального) будинку, журнал зовнішніх обмірів, оцінювальний акт, ескіз, абрис) також зазначена адреса - АДРЕСА_2 . Ці матеріали датовані 19 травня 2004 року, а поточні інвентаризації датовані 14.11.2007 року, 17.11.2010 року та 25.11.2011 року (а.с. 61-67, том 2). 
Реєстраційна справа на об`єкт нерухомого майна на будинковолодіння АДРЕСА_2 , співвласниками якого є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі свідоцтв про право на спадщину, заведена 21 січня 2011року (а.с.122-175, том 2)
З огляду на зазначене, немає підстав ставити під сумнів достовірність рішення Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області №29 від 25 грудня 2003 року, зокрема і в частині присвоєння адреси будинковолодінню, належному на час прийняття цього рішення ОСОБА_4 .
На підставі даного рішення ОСОБА_4 28 травня 2004 року Сівко-Войнилівською сільською радою видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17 червня 2004 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації № 3884906 від 17 червня 2004 року, який зареєстровано обласному бюро технічної інвентаризації за номером запису 35 в книзі 1, реєстраційний номер домоволодіння: 6022129 (а.с. 73, 76, том 2).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Його спадкоємцями явились дружина, ОСОБА_6 на ? частки будинку та онук, ОСОБА_7 , який успадкував ? частину будинку.  Спадщина, на яку видані свідоцтва, складалася з: одного житлового дерев`яного будинку, житловою площею 38,1 кв.м., загальною площею 61,0 кв.м., зазначеного в плані літерою «А», літньої кухні, шлакобетонної, площею 22,7 кв.м., зазначеної літерою «Б», стайні, шлакобетонної, площею 26,4 кв.м., зазначеної літерою «В», стодоли дерев`яної, площею 26,4 кв.м., зазначеної літерою «В1», погреба, бетонного, площею 15,5кв.м., зазначеного літерою «Г», вбиральні, дерев`яної, зазначеної літерою «Д», воріт, металевих, площею 6,1 кв.м., зазначених за №1, огорожі, залізобетонної, площею 11,3 кв.м., зазначеної за №2, огорожі, металевої, площею 32,2 кв.м., зазначеної за №3, криниці, бетонні кільця, зазначеної за №4, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на не приватизованій земельній ділянці території Сівко-Войнилівської сільської Ради.   (а.с.83, том 1, 144-156, том 2).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , спадкоємцями якої згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 грудня 2011 року державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори Локатир М.В.,  зареєстрованого в реєстрі за № 1628, є її онук ОСОБА_7 , мати якого (дочка спадкодавця) ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 – до 1/2  частини спадкового майна; її дочка ОСОБА_2 – до 1/2 частини спадкового майна. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з: 3/4  частин домоволодіння, що складається із відповідної частини житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на не приватизованій земельній ділянці території Сівко-Войнилівської сільської Ради (а.с.84, том 1).
Право власності ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 32737263, виданого 29.12.2011 року Обласним комунальним підприємством «Івано-Франківським обласне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер – 6022129, тип об`єкта – домоволодіння, адреса об`єкта – АДРЕСА_1 , номер запису: 35, в книзі: 1 на 3/8 частки (а.с.9, том 1). 
Рішенням виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області № 14 від 16 листопада 2017 року «Про впорядкування адресних реквізитів житлових будинків розміщених по АДРЕСА_2 », виконавчий комітет сільської ради, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 23.10.2017 року № 63, з метою врегулювання непорозуміння, яке виникло у зв`язку із помилкою нумерації будинків у 2003 році, які розташовані по АДРЕСА_2 , беручи до уваги почерговість у нумерації будинків по АДРЕСА_2 , вирішив: 1. Житловому будинку, розміщеному на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , який належить родині померлого ОСОБА_4 , присвоїти адресні реквізити: АДРЕСА_2 ; 2. Секретарю сільської ради зробити відповідні зміни у погосподарській книзі (а.с.6, том 1). 
Інвентаризаційна справа № 17333 на будинковолодіння третьої особи у справі (апелянта) ОСОБА_1 розпочата 26 березня 2018 року. У документах інвентаризаційної справи зазначена адреса місцезнаходження  житлового будинку також АДРЕСА_2 . (а.с. 176-200, том  2).
  Рішення сільської ради  про присвоєння адреси будинковолодінню ОСОБА_1 у матеріалах інвентаризаційної справи відсутнє, а також не представлено суду а ні апелянтом, а ні відповідачем.
Натомість, у матеріалах інвентаризаційної справи міститься довідка Сівко-Войнилівської сільської ради від 26.03.2018 року за № 243 про те, що належні ОСОБА_1 житловий будинок та господарські будівлі і споруди, згідно погосподарського обліку книга № 3 ст.16 № об`єкта погосподарського обліку 03-0205-1 знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , побудовані в 1985 році. (а.с.198, том 2).
Згідно відомостей, що містяться в погосподарських книгах №2 та №3 за 2001-2005 роки, ні домоволодінню ОСОБА_10 (спадкоємцем якого є третя особа ОСОБА_1 ), ні домоволодінню ОСОБА_4 (спадкоємцем якого є позивач ОСОБА_2 ), адрес не було присвоєно (а.с.38-39, том 1).
В матеріалах справи наявне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року по справі №345/2015/18, яким задоволено позов ОСОБА_1 , визнано за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому по АДРЕСА_1 (а.с.59, том 1). Це судове рішення оскаржувалося особою, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 . Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.06.2019 року (а.с.56-58, том 1) апеляційне провадження у зазначеній справі закрито у зв`язку з тим, що судовим рішенням від 14 червня 2018 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалися. Під час розгляду апеляційним судом скарги ОСОБА_2 встановлені обставини, що сільською радою обом домоволодінням (домоволодінню ОСОБА_1 та домоволодінню ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,) помилково наданий однаковий номер НОМЕР_1 . При цьому судовим рішенням встановлено, що на стороні вулиці, де розташоване будинковолодіння ОСОБА_1 , будинки мають парні номери. Будинок, який належав ОСОБА_4 розташований перед будинком ОСОБА_1 . Наступному після її будинку присвоєний номер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Таким чином, будинку ОСОБА_1 мав бути присвоєний номер НОМЕР_1 , а будинку ОСОБА_4 – 110.
У своїй ухвалі апеляційний суд посилається на оспорюване рішення виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради № 14 від 16.11.2017 року, мотивуючи тим, що з 16.11.2017 року домоволодінню, співвласником якого є ОСОБА_2 , присвоєний номер 110 і таким чином усунуті непорозуміння у зв`язку з помилкою у нумерації будинків у 2003 році, які розташовані по АДРЕСА_2 .   Постановою Верховного суду від 22.01.2020 року (а.с.51-55, том 1) ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 18 червня 2019 року про закриття апеляційного провадження залишена без змін.
В матеріалах справи наявна ухвала Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 січня 2019 року про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі №345/94/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, Сівко-Агро в особі Дуди Андрія Володимировича, третя особа Центр надання адміністративних послуг Калуської районної державної адміністрації про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та скасування реєстрації права власності, скасування свідоцтва про державну реєстрацію ТзОВ «СІВКО-АГРО», усунення перешкод у користуванні будинком та зняття з реєстраційного обліку (а.с.10-11, том 1).
Із позовної заяви  у цій справі встановлено, що ОСОБА_1 не змогла зареєструвати право власності на належне їй спадкове майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 . 30 липня 2018 року державним реєстратором Федоришин І.Б. було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, так як при розгляді її заяви за результатами пошуку про об`єкт нерухомого майна, а саме: за адресою об`єкта нерухомого майна АДРЕСА_1 отримано відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 6022129, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 – 5/8 часток та ОСОБА_2 – 3/8 частки (а.с.13-19, том 1).
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2020 року провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 зупинено до розгляду цивільної справи №345/700/20 за позовом ОСОБА_2 до Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування рішення №14 від 16.11.2017 року, тобто до розгляду цієї справи.
Отже, між сторонами дійсно існує неврегульований спір з приводу присвоєння однакової адреси будинковолодінням, частка у одному з яких належить позивачу по справі, а друге належить в цілому відповідачу по справі.
Позивачем ОСОБА_2 подавався позов з аналогічним предметом спору і за участі цих же сторін в порядку адміністративного судочинства до Львівського окружного адміністративного суду. 
17 квітня 2019 року Львівським окружним адміністративним судом було відкрито провадження по справі про визнання протиправним та скасування рішення Сівко-Войнилівської сільської ради № 14 від 16.11.2017 року (а.с.20-21, том 1), однак ухвалою цього ж суду від 03 грудня 2019 року провадження у адміністративній справі закрито і роз`яснено позивачу, що справа має розглядатись у порядку цивільного судочинства (а.с.22-25, том 1). 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.182 ЦК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про власність», Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002р.), Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно встановивши, що з моменту набуття і реєстрації права приватної власності на домоволодіння номер АДРЕСА_1 ОСОБА_4 рішення виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району від 25.12.2003р. №29 припини дію фактом його виконання, з цього моменту ОСОБА_4 набув всіх правомочностей власника щодо користування своїм майном згідно ст..ст.317,319 ЦК України, цих прав в подальшому в порядку спадкування набула позивач. При цьому рішенням від 25.12.2003р. за №29 і фактом видачі ОСОБА_4 28 травня 2004 року свідоцтва про право власності на домоволодіння, сільська рада наділила  його правом власності на конкретно визначене нерухоме майно із такою ідентифікуючою ознакою, як адреса. На момент прийняття виконавчим комітетом Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області оскаржуваного рішення №14 про зміну належному позивачу домоволодіння номеру 112 на номер 110 виконавчий орган не був наділений такими повноваженнями, дійшов висновку про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення №14.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.
Згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.  
На час ухвалення рішення виконавчим комітетом Сівко-Войнилівської сільської ради  від 25 грудня 2003 року № 29 про оформлення права власності за ОСОБА_4 на будинковолодіння АДРЕСА_1 порядок і умови реєстрації права власності на нерухоме майно  регламентувалися, зокрема, Законом України "Про власність", Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року (надалі – Тимчасове положення), Порядком ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 28.01.2003 року.
Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України "Про власність" об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.
Частиною 4 статті 13 Закону України "Про власність" встановлено, що законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян.
На день видачі свідоцтва про право власності на будинок ОСОБА_4 діяв Цивільний кодекс України № 435-IV, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, та залишалося чинним Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, яке втратило чинність з 01.01.2013 року .
Відповідно до частин 1 і 4 статті 182 ЦК України, в редакції Закону станом на час видачі 28.05.2004 року ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на нерухоме майно, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягали державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлювалися законом.
Відповідно до пункту 1.4. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року , реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, коштом особи, що звернулася до БТІ. 
Обов`язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном (пункт 1.5. Тимчасового положення).
Пунктом 1.6. цього Тимчасового положення визначено, що реєстрації підлягають права власності тільки на об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об`єкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею. 
Згідно із пунктом 2.1. Тимчасового положення для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням.
Згідно із пунктом 3.8. вказаного Тимчасового положення після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав (додаток 7), видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід`ємною частиною правовстановлювального документа та містить: реєстраційний номер нерухомого майна; адресу (місцезнаходження) нерухомого майна; призначення (назву) нерухомого майна; підстави виникнення права власності; особливі позначки реєстратора (дані, у разі їх наявності, про самовільно збудовані, прибудовані чи реконструйовані об`єкти, про накладення арешту, про перебування майна у податковій заставі тощо); відомості про власника (власників); дату видачі витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно; прізвище, ім`я, по батькові реєстратора; підпис реєстратора; підпис начальника БТІ або уповноваженої ним особи. Зазначений витяг скріплюється печаткою БТІ. Разом із витягом власнику (власникам) або уповноваженій особі повертаються правовстановлювальні документи.
У пункті 3.2. розділу ІІІ "Внесення записів до Реєстру прав" Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 28.01.2003 року, визначено, що на кожний об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації та право власності на який заявлено вперше, реєстратором БТІ відкривається відповідний розділ Реєстру прав. Розділ Реєстру прав складається з трьох частин, які містять записи про об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації; право власності на об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб`єкта цього права; інші речові права на нерухоме майно та суб`єкта цих прав.
Підпункт 3.2.1. пункту 3.2. розділу ІІІ "Внесення записів до Реєстру прав" цього Порядку визначає, що внесення до Реєстру прав запису про об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, проводиться шляхом внесення такої інформації: тип (призначення) об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації (житловий будинок, квартира, приміщення, об`єкт незавершеного будівництва тощо); адреса (місцезнаходження) об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації; загальна та у разі наявності житлова площа об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації; площа земельної ділянки; вартість об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, що визначається станом на дату проведення технічної інвентаризації такого об`єкта; площа та вартість самочинного будівництва (у разі наявності); технічний опис об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації; дата прийняття рішення про внесення запису про об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації; прізвище, ім`я, по батькові реєстратора БТІ; прізвище, ім`я, по батькові керівника БТІ; додаткові відомості (особливі позначки реєстратора БТІ) про прийняте рішення.
Таким чином, наявність адреси об`єкта нерухомого майна є необхідною умовою для здійснення будь-якої операції з нерухомістю, в тому числі набуття його у власність.
Адреса ідентифікує об`єкт нерухомого майна відносно його місця розташування. Привласнення (присвоєння) або зміна вже існуючої адреси здійснюється як для житлових будинків, адміністративних, господарських, промислових, побутових споруд або їх частин, так і для інших об`єктів нерухомого майна. Умовою привласнення (присвоєння) адреси є знаходження об`єкта на території земельних ділянок, що перебувають у власності, оренді або користуванні, якщо їх переміщення неможливе без знецінення або зміни призначення.
Відповідно до статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Статтею 37 Закону України "Про місцеве самоврядування", в редакції Закону, чинній на час прийняття відповідачем оспорюваного рішення, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належали такі власні (самоврядні) повноваження: 1) підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту; 2) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом.
Водночас, пунктом 41 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", в редакції Закону, чинній на час прийняття відповідачем оспорюваного рішення, встановлено, що питання прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. 
Повноваженнями на прийняття рішень про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна у випадках та порядку, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", виконавчі органи сільських, селищних, міських рад наділені згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку надання адміністративних послуг у сфері будівництва та створення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва" №199-IX від 17.10.2019 року, яким до статтю 37 Закону України "Про місцеве самоврядування" доповнено пунктом 1-1.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що  присвоєння та зміна адреси нерухомого майна може здійснюватись лише за ініціативою його власника, оскільки є дією, спрямованою на зміну однієї із ідентифікуючих характеристик нерухомого майна.
Згідно з  ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Разом з тим, статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Наведеною нормою визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.
Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Конституційний Суд України у Рішенні від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 по справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) № 1-9/2009 висловив чітку правову позицію із зазначеного питання, а саме: «в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
До переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна, входять і свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями (пункт 6 Додатку 1 Тимчасового положення для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно), а тому свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_4 28.05.2004 року Сівко-Войнилівською сільською радою згідно рішення виконавчого комітету від 25 грудня 2003 року за №29 слід прийняти до уваги при розгляді цього спору. 
При цьому, суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що рішення виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради від 25 грудня 2003 року за №29 про оформлення права власності на домоволодіння є ненормативним актом органу місцевого самоврядування. І саме цим рішенням домоволодінню, належному на час розгляду справи позивачу, а на  час його прийняття – батькові позивача, присвоєно поштову адресу номер АДРЕСА_1 .
Ненормативними правовими актами органу місцевого самоврядування є індивідуально-правові акти, які є юридичними фактами, на підставі яких у фізичних осіб та юридичних осіб приватного права виникають, змінюються або припиняються конкретні права та обов`язки. Такі акти стосуються конкретних суб`єктів правовідносин (фізичних осіб та/чи юридичних осіб приватного права) і розраховані на одноразове застосування.
Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Отже, з часу набуття і реєстрації права приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , рішення виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради від 25 грудня 2003 року за №29 вичерпало свою дію фактом його виконання.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 4 червня 2013 року (№ 21 -64а13) та 25 травня 2016 року (№ 21 -5459а15), і Велика Палата Верховного Суду не відступила від неї у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 521/17710/15-а (провадження № 11-198апп18) 
Отже, з дня отримання свідоцтва про право власності ОСОБА_4 набув всіх правомочностей власника щодо вільного володіння, користування і розпорядження своїм майном, передбачених статтями 317, 319 ЦК України. Цих прав в подальшому в порядку спадкування набула, зокрема, і позивач.
При цьому, рішенням від 25 грудня 2003 року за №29 і фактом видачі ОСОБА_4 28 травня 2004 року свідоцтва про право власності на домоволодіння, Сівко-Войнилівська сільська рада наділила його правом власності на конкретно визначене нерухоме майно із такою ідентифікуючою ознакою як адреса.
За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що поштова адреса домоволодінню позивача – номер АДРЕСА_1 присвоєна рішенням виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради №29 від 25 грудня 2003 року про оформлення за ним права приватної власності в цілому на будинковолодіння, яке в подальшому було зареєстроване у встановленому законом порядку за батьком позивача ОСОБА_4 . З того часу виключно йому, а в подальшому його спадкоємцям (власникам будинку), належить правомочність розпорядження нерухомим майном,  можливість визначення і вирішення юридичної долі нерухомого майна, в тому числі ставити питання щодо зміни його поштової адреси.
Оспорюваним рішенням №14 від 16.11.2017 року виконавчий комітет Сівко-Войнилівської сільської ради вніс зміни у рішення виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради від 25 грудня 2003 року за №29, на підставі якого ним ОСОБА_4 видане свідоцтва про право власності від 28 травня 2004 року на домоволодіння АДРЕСА_1 , а також відповідач без заяви і відома власників майна змінив характеристики нерухомого майна, а саме – змінив адресу з існуючого номера 112 на номер НОМЕР_2 .
Отже, на час прийняття 16.11.2017 року виконавчим комітетом Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області оскаржуваного рішення №14 про зміну належному позивачу домоволодіння номеру АДРЕСА_3 , виконавчий комітет органу місцевого самоврядування вийшов за межі своїх повноважень, не врахувавши, що індивідуально-правовий акт вичерпаний у спосіб його реалізації, тому не підлягає зміні.
При цьому сільською радою не враховано, що законодавством не визначено, що номер будинку може бути присвоєний обов`язково в порядку черговості, чи обов`язково арабськими числами – знаками для запису чисел у десятинній системі обчислення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області № 14 від 16 листопада 2017 року «Про впорядкування адресних реквізитів житлових будинків по вул. Центральна в с. Сівка-Войнилівська» є протиправним та підлягає скасуванню.
Не має жодного значення при вирішенні цього спору рішення про перейменування вулиці на Центральна, оскільки на час прийняття виконавчим комітетом рішення сільської ради № 29 від 25 грудня 2003 року найменування вулиці значиться як «Центральна» і лише на час отримання правовстановлювального  документа ОСОБА_4 зазначається у дужках поряд із найменуванням АДРЕСА_4 . Із зазначеного слід зробити висновок, що вулиця була перейменована до дня  прийняття рішення № 29 від 25 грудня 2003 року.
Не має значення для вирішення спору відсутність оригіналу рішення № 29 від 25 грудня 2003 року у матеріалах сільської ради, а також у архівній установі, оскільки порушення порядку ведення діловодства посадовими особами сільської ради не можуть нівелювати право власності фізичних осіб, яке набуто ними у визначений Законом спосіб. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Що стосується посилань апелянта на те, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід зазначити таке.
Цивільний процесуальний кодекс України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних, земельних та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15).
ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, також встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права й обов`язки безпосередньо виникають, зокрема, з актів органів місцевого самоврядування (частина четверта статті 11 ЦК України). Отже, їхні рішення можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Рішення суб`єкта владних повноважень з ознаками ненормативного акта, дія якого вичерпується після його реалізації, може оспорюватися з погляду законності, а вимога про визнання рішення незаконним – розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації такого рішення у відповідної особи виникло право цивільне, а спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.
У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо підставою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права, що виникло у певного суб`єкта в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.
Висновок суду ґрунтується на тому, що правовідносини, які склались між сторонами у цій справі, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із відносин, пов`язаних із набуттям права власності на нерухоме майно, користуванням і розпорядженням. Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.
Інші доводи апелянта не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують  висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, судове рішення без змін. 
При цьому зазначене рішення не звільняє сільську раду від обов`язку вирішити питання про впорядкування адрес будинків, належних позивачу та третій особі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                                               п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2020 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                                                            І.О. Максюта
                                                                                                                       Л.В. Василишин
                                                                                                                       М.Д. Горейко
Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року.