СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2020 р.                                                       Справа № 917/1470/18  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.,
при секретарі судового засідання: Семенові О.Є.
За участю представників сторін:
від прокуратури: не з`явились;
від позивача: Чемерис В.М. – за довіреністю №198/04 від 27.12.2019;
від відповідача-1:Таволжанський М.В. – за довіреністю №223 від 01.04.2020;
від відповідача-2: не з`явились;
від третьої особи: не з`явились;
Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (вх.№1543П/2), м. Київ,
на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18 (повний текст складено 29.03.2019) (суддя Киричук О.А.),
за позовом Прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, м. Київ,
до відповідачів:
1)Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", м. Київ,
2)Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчука Вадима Вікторовича, м.Київ, 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерства аграрної політики та продовольства України, м. Київ,
про визнання недійсними та скасування рішення про державну реєстрацію та запису про право власності, визнання права власності, 

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 перший заступник прокурора Полтавської області звернувся до Господарського суду Полтавської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України із позовом до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчука Вадима Вікторовича про визнання недійсними та скасування рішення про державну реєстрацію та запису про право власності, визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на незаконне вибуття з державної власності у приватну власність ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" державного майна (цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів), оскільки рішення приватного нотаріуса (відповідача-2) про зміну форми власності прийнято з перевищенням повноважень та суперечить вимогам чинного законодавства: ст. 19 Конституції України, ст. 145 Господарського кодексу України, статтям 115, 319, 326 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.12.2018 відкрито провадження у справі №917/1470/18 та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство аграрної політики та продовольства України.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18 позов задоволено у повному обсязі:
- визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчука Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31044877 від 22.08.2016, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності за ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на цілісний майновий комплекс, загальною площею 20572,3 кв.м, що розташований за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул. 1905 року, 21;
- визнано незаконним та скасовано запис №16024765 про право приватної власності ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на вищезазначений цілісний майновий комплекс та визнано право власності на нього за державою Україна в особі Кабінету Міністрів України.  Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду, обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів, скаржник зазначає наступне:
- визначена прокуратурою підстава звернення до суду з позовом у даній справі суперечить нормам ч. 1 ст. 2 та ч. 2 ст. 4 ГПК України, оскільки прокурор звернувся з позовом у даній справі за відсутності порушень інтересів держави, з огляду на те, що держава як єдиний засновник та акціонер ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" через відповідні державні органи: Кабінет Міністрів України та Міністерство агарної політики та продовольства України, має низку прав щодо ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України";
- ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", здійснюючи заходи з оформлення права власності на спірне нерухоме майно, передане до його статутного капіталу, жодним чином не порушило права чи інтереси держави, а лише реалізувало своє право на отримання правовстановлюючих документів на спірне майно відповідно до ст. 182 ЦК України та на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764 та від 06.06.2011 №593 (які є чинним та у встановленому законом порядку не скасовані), отже, на думку відповідача-1, оформлення права власності на спірне майно здійснено у законний спосіб і жодним чином не порушує права чи інтереси держави, а тому не потребує їх захисту;
- прокуратурою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Кабінет Міністрів України не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів держави щодо спірного майна; матеріали справи не містять доказів внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб або докази накладення на них дисциплінарних стягнень за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, тощо;
- судом першої інстанції в порушення приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України не взято до уваги обставини щодо набуття ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" права власності на спірне майно, а зміна форми власності з державної на приватну відбулася у рамках чинного законодавства, які встановлені в ухвалі Вищого адміністративного суду від 21.07.2015 у справі №818/3912/13-а;
- прокурором не доведено наявність у Кабінету Міністрів України права власності на кожен зареєстрований за ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" об`єкт нерухомого майна; при цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що індивідуально визначене нерухоме майно, зареєстроване на праві власності за ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", є тим самим майном, яке було зареєстроване на праві власності за державою в особі Верховної Ради України на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.05.2016 серія ЯЯЯ №430848;
- заявник апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано норми ч. 3 ст. 86 Господарського кодексу України в чинній редакції, а не в редакції, яка діяла на момент створення ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України"; спеціальними нормами ч. 9 ст. 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" не заборонялось передавати об`єкти державної власності, що не підлягають приватизації, до статутного капіталу господарських організацій; визначені цим законом обмеження стосувалися виключно розпорядження такими об`єктами, переданими до статутного капіталу господарських організацій;
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 10.07.2019 від Головного управління юстиції у Полтавській області, представник Кабінету Міністрів України заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18 без змін. Позиція позивача ґрунтується на тому, що прийняте приватним нотаріусом рішення і внесений на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №16024765 про право приватної власності ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів суперечать законодавству та порушують права власника – держави, оскільки здійснені за відсутності рішення власника про зміну правового режиму нерухомого майна ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з державної на приватну власність за наявності заборони на приватизацію спірного майна. 
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 скасовано рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18; ухвалено нове судове рішення, яким позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що прокурор у зверненні до суду з позовом безпідставно не визначив Міністерство аграрної політики та продовольства України як орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу співпозивача, оскільки останнє є уповноваженим органом з управління корпоративними правами держави як власника 100% акцій ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України". Також апеляційний суд дійшов висновку, що прокурором дотримано процедуру, встановлену ч.ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", яка передує зверненню до суду з відповідним позовом, у той же час відповідні уповноважені органи держави не позбавлені можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави. При цьому, суд вказав на те, що усі дії учасників спірних правовідносин, у тому числі відносно спірного цілісного майнового комплексу, були спрямовані на обов`язкове виконання нормативних актів – постанов Кабінету Міністрів України та наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України, які є чинними, дійсними та у встановленому Законом порядку не оскаржені.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.09.2020 скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2019; справу №917/1470/18 направлено до апеляційного господарського суду для продовження розгляду.
Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційною інстанцією не було належним чином встановлено суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо звернення до суду з таким позовом, з огляду на предмет позову, а також причини, які перешкоджали захисту інтересів держави належним суб`єктом.
Крім того, за висновком Верховного Суду, апеляційний господарський суд не перевірив та не спростував висновків місцевого господарського суду, що спірне майно не виключене з переліку майна, яке не підлягає приватизації та те, що Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про зміну правового режиму спірного цілісного майнового комплексу (з державної на приватну), тобто, не надав належної оцінки підставам для звернення прокурора до суду з цим позовом.
Також касаційний суд вказав, що висновок апеляційного господарського суду про не підтвердження прокурором у цій справі підстав для здійснення представництва інтересів держави у суді зроблено без належної оцінки обставин справи, зазначених прокурором підстав представництва (у тому числі відсутності рішення власника про зміну правового статусу майна) та норм права, які підлягають застосуванню до цих відносин.
Колегія суддів касаційної інстанції вказала про помилковість залишення без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України позову, поданого прокурором в особі компетентного органу в інтересах держави, через відсутність у прокурора як представника держави процесуальної дієздатності або через відсутність у нього підстав для звернення до суду. Відзначила, що суд апеляційної інстанції невірно застосував положення п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, що призвело до передчасного висновку про залишення без розгляду позову прокурора, поданого в інтересах держави в особі компетентного органу.
16.10.2020 справа №917/1470/18 надійшла до Східного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2020 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя                Здоровко Л.М., суддя  Геза Т.Д.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від прийнято до провадження апеляційну скаргу ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18; встановлено учасникам справи строк до 05.11.2020 для подання до Східного апеляційного господарського суду письмових пояснень з урахуванням висновків, викладених в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №917/1470/18; призначено справу до розгляду на 11.11.2020 о 15:00 год.
04.11.2020 на адресу апеляційного суду від Північно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції України (м. Суми) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник Кабінету Мінітсрів України вказав про неможливість внесення майна державного підприємства, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, як вклад до статутного (складеного) капіталу та, відповідно, про неможливість зміни форми власності цього майна з державної на приватну. Також зазначив щодо належного обґрунтування підстав для здійснення представництва держави в суді прокурором,  яким подано позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів – органу, який наділений правом власника на державне майно. Додатково позивач вказав, що незаконне оформлення права власності на державне майно порушує інтереси держави у сфері реалізації прав власника об`єктів державної власності, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням ними. Зазначений у позові об`єкт нерухомого майна має стратегічне значення для аграрного сектору, розвитку сільських територій, належної діяльності сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2020 задоволено клопотання Кабінету Міністрів України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та доручено Київському районному суду м. Полтава проведення судового засідання, призначеного на 11.11.2020 о 15:00 год. в режимі відеоконференції за участю представника позивача.
06.11.2020 на адресу апеляційного суду від ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач-1 посилався на те, що в постанові Верховного Суду від 03.09.2020 у цій справі судом касаційної інстанції зроблено наступні висновки: апеляційний суд правильно встановив обставини справи, але застосував до них не ті норми процесуального права, які підлягали застосуванню, тому у даному випадку позов підлягав залишенню без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України; прокуратура звернулась до суду з позовом у даній справі в інтересах держави в особі неналежного позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові; висновки апеляційного суду щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі Верховним Судом не ставились під сумнів і не спростовані.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2020, у зв`язку перебуванням у відпустці судді Здоровок Л.М. для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д., суддя      Плахов О.В.
У судовому засіданні 11.11.2020, яке проводилось в режимі відеоконференції з Київським районним судом м. Полтави, присутній в приміщенні Східного апеляційного господарського суду представник ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги з урахуванням додаткових пояснень, наполягав на відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, а також вказав про правомірність оформлення відповідачем-1 права власності на спірне нерухоме майно, просив суд скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18.
Представник Кабінету Міністрів України в судовому засіданні 11.11.2020 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві, просив суд залишити рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18 без змін.
Прокурор та уповноважений представник відповідача-2 у судове засідання апеляційної інстанції, призначене на 11.11.2020 не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи всі сторони були повідомлені належним чином. 
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних учасників справи, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнійх представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, Державна акціонерна компанія "Хліб України" створена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 1000 "Про утворення Державної акціонерної компанії Хліб України у формі відкритого акціонерного товариства", до статутного фонду якого також увійшло майно державних підприємств згідно з Додатком 2 (а.с. 56-77, т.1 ), в тому числі і майно Кременчуцького комібанату хлібопродуктів, шляхом їх перетворення у дочірні підприємства Компанії (з урахуванням постанови КМУ 05.11.1997 №1218 "Про прискорення приватизації хлібоприймальних та хлібозаготівельних підприємств").
Згідно пункту 8 Статуту ДАК "Хліб України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.1996 № 1375 (в редакції на час створення компанії) майно Компанії є власністю держави і закріплюється за Компанією на праві повного господарського відання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.03.2001 №240 затверджено новий Статут ДАК "Хліб Україна" (в редакції постанови КМУ від 02.07.2007 № 887), згідно з яким джерелами формування майна Компанії є, зокрема майно, що передане засновником. Майно передане засновником до статутного фонду Компанії на праві господарського відання. Компанія стосовно переданого їй засновником до статутного фонду державного майна, яке включене до переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може вчиняти дії, наслідком яких може бути відчуження майна, в тому числі передача його до статутного фонду інших господарських організацій, передача в заставу тощо, до виключення такого майна із зазначеного переліку об`єктів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764 "Про заходи з утворення Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" утворено Державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", статутний капітал якого формується шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств ДАК "Хліб України", що ліквідуються (у тому числі Кременчуцького комбінату хлібопродуктів), з подальшим утворенням на їх базі відокремлених підрозділів підприємства.
На виконання вказаної постанови Державному підприємству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" передано згідно акту приймання – передачі від 30.03.2011 №42 цілісний майновий комплекс ДП ДАК "Хліб України" "Кременчуцький комбінат хлібопродуктів". 
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593 внесені зміни до  постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764, відповідно до яких Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо перетворення державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у Державне публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", визначивши, що повноваження з управління корпоративними правами здійснює зазначене Міністерство. Водночас, Кабінет Міністрів України встановив, що 100 відсотків акцій Державного публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України.
Згідно абзацу 2 частини 2 вказаної  постанови Кабінету Міністрів України передбачено, що Товариство не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо.
Пунктом 3 постанови доручено Міністерству аграрної політики та продовольства здійснити в установленому порядку заходи, пов`язані з перетворенням державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764 наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 №325 реорганізовано Державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" шляхом його перетворення у Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та установлено, що товариство є правонаступником майнових прав та обов`язків Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", а статутний капітал товариства формується на базі майна державного підприємства.
Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.11.2011 №634 "Про деякі питання діяльності ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" створено Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та затверджено Статут Товариства.
Відповдіно до пунктів 1.4, 1.6 Статуту Товариства визначено, що його засновником є держава, в особі Кабінету Міністрів України, повноваження з управління корпоративними правами здійснює Міністерство, а товариство є правонаступником всіх прав і обов`язків Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".
Актом приймання-передачі майна, майнових прав та обов`язків до ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 18.11.2011 ДП "Державна продовольчо-зернова корпорація України" передано, а ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" прийнято нерухоме майно Кременчуцького комбінату хлібопродуктів.
22.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазурчуком Вадимом Вікторовичем прийнято рішення (з відкриттям розділу) про проведення державної реєстрації прав приватної власності на цілісний майновий комплекс загальною площею 20572,3 кв.м., що розташований за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. 1905 року, буд. 21, за ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (індексний номер рішення 31044877).
За результатами прийнятого рішення приватним нотаріусом зареєстрований об`єкт нерухомого майна – цілісний майновий комплекс, комплекс будівель та споруд за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вулиця 1905 року, будинок 21 (реєстраційний номер 1006572453104) та 22.08.2016 внесений запис №16024765 про право приватної власності на вказане майно за ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України".
Складовими частинами зареєстрованого об`єкта нерухомого майна є: побутовий корпус, загальною площею 258,8 кв. м., А, а, аг; склад готової продукції, загальною площею 1328,4 кв.м., 2, В; млин 3-х гатунковий, загальною площею 993,3 кв.м., Г; склад готової продукції, загальною площею 541,2 кв.м., 1, Д; склад тари для вибоя, загальною площею 816,7 кв.м., Д1, Д1Н; склад безтарного зберігання борошна (з ліфтом), Е; загальною площею 200 кв.м., склад висівок 2 секція, загальною площею 382,5 кв.м., Ж; склад висівок 1 секція, загальною площею 372,9 кв.м., З, З1; електроцех (душева, роздягальня ), №1 3-9; №2 1-5 , загальною площею 228,8 кв. м., К, К1; насосна, загальною площею 55,5 кв. м., Л; прохідна будка, загальною площею  8 кв. м., Н; будівля складу ПММ (погріб), загальною площею 44,8 кв.м., О. О1; депо тепловозне, загальною площею 94,2 кв.м., П1; гараж для автомашин, загальною площею 176,5 кв. м., Р; вбиральня, загальною площею 30,1 кв.м., С; майстерня бляхарів (пожежне депо), загальною площею 247,1 кв.м., Т; лабораторія, загальною площею 68,8 кв.м., 1-1,2,3,4,5,6,7,8,9, У, У1, У3; бойлерна, загальною площею 77 кв.м., Ц; трансформаторна підстанція ТП49А, загальною площею 70,7 кв. м., Ю; прохідна (караульна), загальною площею 96,4 кв.м., Х, х; склад мін. сировини, "Н", загальною площею 358, кв.м., "ДАБЛ-Ю"; склад висівок силосного типу,загальною площею 890,6 кв. м., Ш, ш, ш1, Шн, Шн1; вишка норійна, загальною площею 89,2 кв.м., "ес"; склад готової продукції, 3, загальною площею 1248,2 кв.м., В1; матеріальний склад, загальною площею 732 кв.м., "ЗЕД"; цех розфасування борошна, загальною площею 146,1 кв.м., "ВІ"; склад безтарного зберігання борошна, загальною площею 173,8 кв.м., "АР"; візувальна, загальною площею 17,7 кв.м., "ЕФ"; корнеплодосховище, загальною площею 31,5 кв. м., "КЬЮ"; зерносушка ДСП-32, загальною площею 50,7 кв.м., "КЬЮ"; пожежне депо, загальною площею 67 кв.м., "ЕМ"; градирня, загальною площею 18,1 кв.м., Ь; вбиральня, загальною площею 27 кв.м., "ЕЙЧ"; вагова будка, загальною площею 168,7 кв.м., "ТІ"; елеватор зерна, загальною площею 1072,1 кв.м., Щ; приміщення по перемотці електродвигунів, загальною площею 91,3 кв.м., 1-1,2,3, К1; ел.майстерня, загальною площею 124,9 кв.м., Р1; механічна майстерня (з навісом), загальною площею 68,8 кв.м., 2-1,2,3; 3-1,2, У, У1, У2; прибудова до РМЦ (прибудова), загальною площею 31,5 кв.м., 2-4, У2; будівля крамниці, загальною площею 201,6 кв.м., Ц1; склад готової продукції, 4, загальною площею 771,9 кв.м., В2; приймальний пристрій залізничного транспорту, загальною площею 279,5 кв.м., П; контора, загальною площею  543 кв. м., Ф; зерносклад, загальною площею 958,4 кв.м., Є; склад сировини, 1, загальною площею 875,6 кв.м., Є1; склад сировини, 2, загальною площею 647,8 кв.м., Є2; млин житнього помолу, 1;1-13, 16-59, 2-1,3-1, загальною площею 1107,1 кв.м., Я, Я1; вибій відділення, загальною площею 39,4 кв.м., Я1; навіс "Премікс", загальною площею 649,8 кв.м., Ч; автопіднімач ГУАР-30, загальною площею 817,9 кв.м., "ДІ"; дільниця зарядки акумуляторів, загальною площею 86,5 кв.м., "ЕФ"; водоймища місткістю 150, 300, 500, 75, М, М1, М2, М3, М4; підвищувальна насосна, загальною площею 44,2 кв.м., И; оздоровчий комплекс, загальною площею 748 кв.м., ч; склад цементу, загальною площею 568,2 кв.м., ч1; склад для зберігання обладнання, загальною площею 586 кв.м., ч2; котельня, загальною площею 148,5 кв.м., Б; зерносклад, Є, є, є1.
Звертаючись до господарського суду першої інстанції прокурор зазначив, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазурчуком В.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31044877 від 22.08.2016 прийнято з перевищенням повноважень, за відсутності рішення власника про зміну правового статусу майна та суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки документи, що стали підставою для проведення державної реєстрації права власності, регулюють порядок реорганізації Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", його структурування тощо та взагалі не регламентують порядок зміни режиму власності з державної у приватну. 
При цьому прокурор вказав, що право власності держави на вказаний вище цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів відповідачами не визнається, їх дії суперечать законодавству, порушують права та інтереси держави, що й зумовило звернення прокуратури з позову до суду з вимогами про визнання недійсними та скасування рішення про державну реєстрацію та запису про право власності, визнання права власності на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України.
Як вже зазначалось, Господарський судуПолтавської області 21.03.2019 ухвалив рішення у справі №917/1470/18, яким позов задоволено у повному обсязі.
Приймаючи вказане рішення, господарський суд першої інстанції виходив з того, що зміна форми власності на спірне майно з державної на приватну була здійснена за відсутності законних на те підстав. Суд дійшов висновку, що оскільки Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про зміну правового режиму спірного цілісного майнового комплексу, тому зміна форми власності з державної на приватну не відбулась. Вказав, що спірне майно надавалося ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" для здійснення статутної діяльності, а не у власність, і до завершення процедури приватизації в установленому законодавством порядку це майно залишається об`єктом права державної власності.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
За змістом положень статей 4, 42, 44, 46 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, є процесуальним правом.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено ст. 131-1, п. 3 ч. 1 якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором,  вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Верховний Суд України у постанові від 13.06.2017 у справі №п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Частина 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
У Рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
В обґрунтування порушення інтересів держави прокурором зазначено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазурчук В.В. за відсутності рішення власника про зміну правового режиму майна з державної власності у приватну, при наявності заборони на приватизацію такого майна, прийняв 22.08.2016 рішення про державну реєстрацію права приватної власності на цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, розташований за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. 1905 року, 21, за ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", яким фактично змінив правовий режим майна та порушив права власника держави. Отже, приймаючи оскаржуване рішення приватний нотаріус не з`ясував належності права власності на спірне майно та безпідставно визнав на нього право приватної власності за ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", а тому наявні підстави для визнання незаконним спірного рішення та подальшого визнання права власності на зазначене майно за державою в особі Кабінету Мінітрів України.
При цьому, власником спірного майна є держава в особі Кабінету міністрів України, у зв`язку з чим, спірне майно підлягає поверненню у власність держави в осоіб відповідно органу. Проте, Кабінетом Міністрів України станом на момент подання позовної заяви не вжито відповідних заходів щодо усунення порушень законодавства, що призвели до вибуття з державної власності цілісного майнового комплексу Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, розташованого за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. 1905 року, 21, не подано відповідного позову про визнання незаконним рішення приватного нотаріуса та визнання права власності за державою на вказане майно. Зазначені обставини свідчать про невиконання уповноваженим органом своїх обов`язків з належного управління, ефективного використання та збереження державного майна.     
Як вбачається з матеріалів справи, листом (вих. №05/2-632вих18 від 05.06.2018) прокуратури Полтавської області, адресованим Секретаріату Кабінету Міністрів України, прокурор просив поінформувати прокуратуру щодо наявного волевиявлення як власника майна на зміну власності з державної на приватну за ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, вжитих заходів, в тому числі судового захисту порушених прав з даного приводу, за можливості надати завірені копії підтверджуючих документів.
Секретаріат Кабінету Міністрів України листом від 13.06.2018 надіслав вказане повідомлення прокуратури Міністерству аграрної політики та продовольства України та Міністерству юстиції України для розгляду в установленому порядку.
Міністерство аграрної політики та продовольства України в листі (вих.№37-27-15/18517 від 24.07.2018) зазначило, що за результатами розгляду листа прокуратури Полтавської області Міністерству стало відомо про оформлення за ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" права приватної власності на цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, у зв`язку з чим заходи судового захисту Міністерством не вживались.
За таких обставин, виходячи із змісту дослідженого листування, колегія суддів встановила, що в даному випадку має місце нездійснення захисту Кабінетом Міністрів України та Міністерством аграрної політики та продовольства України, які не вживали і навіть не зазначають про намір вживати заходи щодо усунення порушень законодавства, що підтверджується листом (вих.№37-27-15/18517 від 24.07.2018).
В подальшому листом (вих.№05/1-581вих-8 від 09.11.2018) Генеральна прокуратура України доручила прокуратурі Полтавської області відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" пред`явити позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.
19.11.2018 прокуратура Полтавської області листом (вих.№05/2-116вих18) повідомила Кабінет Міністрів України, що прокуратурою вивчено стан законності у сфері захисту державної власності, в тому числі щодо вибуття майна з власності держави шляхом приватизації або корпоратизації об`єктів нерухомого майна. Враховуючи наявність порушень економічних інтересів держави, прокуратура області звертається до Господарського суду Полтавської області в інтересах Кабінету Міністрів України до ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчука В.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерство аграрної політики та продовольства України, з позовною заявою про визнання незаконними та скасування рішення, запису про право власності, визнання права власності за державою Україна, про що повідомляє відповідно до вимог ч. 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру".
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність звернення Кабінету Міністрів України та Міністерства аграрної політики та продовольства України до суду із позовом про визнання незаконним рішення приватного нотаріуса та визнання права власності за державою на цілісний майновий комплекс цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, розташованого за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул. 1905 року, 21, (з моменту отримання листа прокуратури та пред`явлення позову - з червня по листопад відповідно, тобто протягом достатньо тривалого часу) свідчить, що Кабінет Міністрів України та Міністерство аграрної політики та продовольства України не здійснюють належним чином свої повноваження щодо захисту державних інтересів. При цьому, факт такої бездіяльності Кабінету Міністрів України та Міністерства аграрної політики та продовольства України підтверджується матеріалами справи, поясненнями учасників судового процесу, тощо.
В свою чергу неналежна усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого органу, яка виражається у невиконанні обов`язку вжиття всіх передбачених законодавством заходів для усунення порушень інтересів держави та бездіяльність органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, зобов`язує прокурора вживати заходи представницького характеру, щоб інтереси держави не залишились незахищеними.
Таким чином, судом апеляційної інстанції, досліджуючи обставини стосовно дотримання прокурором порядку встановленого у ст. 23 "Про прокуратуру" щодо звернення із позовом, встановлено наявність підстав такого звернення, оскільки Кабінет Міністрів України та Міністерства аграрної політики та продовольства України не здійснюють та не мають наміру здійснювати належним чином свої повноваження щодо захисту державних інтересів.
Доводи апелянта, що прокурор пред`являючи позов в даній справі порушив вимоги ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки не надав доказів внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість), вироку суду щодо службових осіб, докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, спростовуються наступним.
З висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у підпунктах 42-43 постанови від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 слідує, що суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що прокурор при зверненні до суду з позовом безпідставно не визначив Міністерство аграрної політики та продовольства України як орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу співпозивача, оскільки Міністерство є уповноваженим органом з управління корпоративними правами держави як власника 100% акцій ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до п. 1.4 Статуту ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.11.2011 №634, засновником ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - є держава в особі Кабінету Міністрів України.
Частиною 2 ст. 141 Господарського одексу України передбачено, що управління об`єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб`єкти.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 № 593 визначено, що повноваження з управління корпоративними правами держави щодо державного ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України у сфері економіки та фінансів, зокрема, здійснює відповідно до закону управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання; подає Верховній Раді України пропозиції стосовно визначення переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.
За змістом ст. 5 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти                            управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом. Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об`єктами державної власності, встановлює порядок передачі об`єктів державної власності суб`єктам управління, визначеним цим Законом.
З урахуванням положень Закону України "Про Кабінет Міністрів України", Закону України "Про управління об`єктами державної власності", а також Статуту ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", колегія суддів вважає, що Міністерство аграрної політики та продовольства України здійснює лише повноваження управління корпоративними правами держави щодо ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", проте суб`єктом, який реалізує право власності на спірне майно є держава в особі Кабінету Міністрів України.
На підставі вищевикладеного, зважаючи на існування загрози відчуження державного майна та неналежне виконанням Кабінетом Міністрів України та Міністерством аграрної політики та продовольства України своїх повноважень щодо повернення майна у державну власність, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку щодо правомірності подання позову прокуратурою Полтавської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України як власника і основного суб`єкта управління державним майном, до ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчука В.В. про визнання недійсними та скасування рішення про державну реєстрацію та запису про право власності, визнання права власності.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам по суті спору, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно   ч. 1   ст. 167 Господарського кодексу України  (надалі – ГК України) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Відповідно до ч.ч. 1 - 4  ст. 73 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством   на праві господарського відання   чи праві оперативного управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова "державне підприємство".                              
За змістом ч. 1  ст. 136 ГК України   право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Частиною 7   ст. 74 ГК України   державне унітарне комерційне підприємство може бути перетворено у випадках та порядку, передбачених законом, у корпоратизоване підприємство (державне акціонерне товариство). Особливості діяльності корпоратизованих підприємств визначаються цим Кодексом та іншими законами.
У відповідності до ч.ч. 1, 2   ст. 141 ГК України  до  державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів,  нерухоме майно,  інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств,  акції (частки,  паї) держави у майні суб`єктів господарювання різних форм власності,  а також майно, закріплене за  державними  установами  і  організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через  уповноважені органи державної влади здійснює права власника також  щодо  об`єктів права власності Українського народу, зазначених у ч. 1 ст. 148 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3   ст. 86 ГК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)  забороняється використовувати для формування статутного (складеного) капіталу товариства бюджетні кошти, кошти, одержані в кредит та під заставу, векселі, майно державних (комунальних) підприємств, яке відповідно до закону (рішення органу місцевого самоврядування) не підлягає приватизації, та майно, що перебуває в оперативному управлінні бюджетних установ, якщо інше не передбачено законом.
За змістом ч.ч. 2, 3, 4   ст. 145 ГК України  зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом. Правовий режим майна суб`єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону або шляхом здачі цілісного майнового комплексу підприємства або майнового комплексу його структурного підрозділу в оренду.
У відповідності до   ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності"  управління  об`єктами  державної  власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами,      визначеними цим Законом,  повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів,  пов`язаних з володінням, користуванням  і  розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення  державних  та суспільних потреб.
Згідно приписів ст. 5 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" Кабінет Міністрів України - є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом. Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, зокрема, приймає рішення: про створення, реорганізацію та ліквідацію господарських структур і визначає уповноважені органи управління, які здійснюють контроль за їх діяльністю (п.5 ч.2); приймає рішення про закріплення в державній власності пакетів акцій (часток) акціонерних товариств, створених на базі державного майна, що приватизується, терміни закріплення таких пакетів акцій (часток) у державній власності відповідно до законодавства про приватизацію (п.9 ч.2).
Тобто, передача об`єктів права державної власності щодо цілісних майнових комплексів підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.
Як вже зазначалось вище, держава в особі Кабінету Міністрів України здійснила заходи щодо зміни організаційно-правової форми  ДП "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" і визначила розмір статутного капіталу останнього на підставі Постанови КМУ від 06.06.2011 № 593.
Проте, майно на суму вартості якого сформовано статутний капітал, у тому числі спірний цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, розташованого за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул. 1905 року, 21,   у власність ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України"  не передавався. На момент передачі спірного нерухомого майна до статутного фонду, таке майно мало статус державної власності.
До того ж, наявні в матеріалах справи документи свідчать, що державою в особі Кабінету Міністрів України рішення про зміну правового режиму спірного майна не приймалося, у зв`язку з чим ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не підтверджено факт зміни форми власності цілісного майнового комплексу Кременчуцького комбінату хлібопродуктів з державної на приватну.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593 встановлено, що Державне публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо. 
Частиною 2  ст. 325 ЦК України  передбачено, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна,   за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.
У відповідності до ч. 7   ст. 141 ГК України   (в редакції на час утворення відповідача-1) не може бути вкладом  у  спільну діяльність майно, яке належить до основних фондів підприємств державної власності, що не підлягають приватизації.
Так, у відповідності до   Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"   затверджено перелік об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, до якого увійшов спірний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів.
За змістом ч. 9 ст. 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" нерухоме майно об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження.
Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України №88/95ВР від 03.03.1995 було затверджено перелік об`єктів, які не підлягають приватизації, до якого включено Кременчуцький комбінат хлібопродуктів (ідентифікаційний код 5380958). Названа постанова втратила чинність на підставі Закону України від 07.07.1999 "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", яким було затверджено перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, серед яких вказано Кременчуцький комбінат хлібопродуктів. 
З урахуванням приписів вищенаведених норм, судова колегія дійшла висновку, що цілісний майновий комплекс колишнього ДП "Державна продовольчо-зернова корпорація України", до складу якого входить і Кременчуцький комбінат хлібопродуктів, не міг бути відчуженим на користь суб`єкта права приватної власності без попереднього виключення цього майна із законодавчо визначеного переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. Спірне майно надавалося ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" для здійснення статутної діяльності, а не у власність, і до завершення процедури приватизації в установленому законодавством порядку це майно залишається об`єктом права державної власності. Тобто, спірне майно не могло бути ні приватизоване, ні корпоратизоване.
Враховуючи наведене, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що майно державного підприємства, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, не може належати юридичній особі на праві приватної власності, у зв`язку із чим ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не мало правових підстав для звернення до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчука Вадима Вікторовича із заявою про реєстрацію права приватної власності на цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, розташованого за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул. 1905 року, 21.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 20.03.2019 по справі №927/735/16.
Як вже зазначалось вище, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазурчук В.В. здійснив реєстрацію права приватної власності за ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на цілісний майновий комплекс - Кременчуцький комбінат хлібопродуктів, загальною площею 20572,3 кв.м., що розташований за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. 1905 року, буд. 21, 
Вищевказані реєстраційні дії оформлені рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчука В.В. від 22.08.2016 (індексний номер рішення 31044877).
Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про нотаріат", вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про нотаріат", нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Пунктом 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (ст. 393 ЦК України).
Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №139513261 від 28.09.2018, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазурчук В.В. прийняв оскаржуване рішення від 22.08.2016, індексний номер 31044877 на підставі наступних документів:
- свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 31.05.2006 серія ЯЯЯ №430848, видане Кременчуцькою міською радою Полтавської області; 
- витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.06.2008 №19140732; 
- акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу від 30.03.2011 №42;
- акт приймання-передачі майна, майнових прав та обов`язків від 18.11.2011;
- наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 № 325; 
- наказ Міністерства аграрної політики та промисловості України від 17.11.2011 №634; 
- Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна від 23.01.2015;
- інвентаризаційна справа № 2850.
Проте, із змісту вищевказаних документів не вбачається, як переходу до ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" права власності на цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, розташованого за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. 1905 року, буд. 21, так і зміни форми власності зазначеного майно з державної на приватну.
Отже, наведені вище обставини свідчать, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазурчук В.В., за відсутністю рішення власника про зміну правового режиму майна з державної власності на приватну, за наявності заборони на приватизацію майна, прийняв рішення від 22.08.2016 про державну реєстрацію права приватної форми власності на цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, розташованого за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. 1905 року, буд. 21 за ПАТ "Державна продовольчо-зернова компанія України", яким порушено права держави України як власника зазначеного майна. 
При цьому, зважаючи на відсутність документів, які б підтверджували зміну форми власності спірного майна з державної на приватну, нотаріус повинен був відмовити в реєстрації права приватної власності на спірне нерухоме майно, в силу приписів п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
З огляду на вищевикладене, місцевим господарським судом вірно зазначено, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчука В.В. (індексний номер 31044877) про державну реєстрацію права приватної власності на цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, розташованого за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. 1905 року, буд. 21, прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, з перевищенням наданої йому компетенції та порушує інтереси держави, у зв`язку з чим дане рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Також, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин та відповідно до приписів ст.15 цього Кодексу має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Як вже було встановлено вище, ПАТ "Державна продовольчо-зернова компанія України" безпідставно набуто право власності на спірний комплекс будівель та споруд та не визнається право держави Україна як власника цього майна.
Зважаючи на те, що ПАТ "Державна продовольчо-зернова компанія України" не визнає за державою Україна в особі Кабінету Міністрів України права власності на цілісний майновий комплекс Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, розташованого за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. 1905 року, буд. 21, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визнання за позивачем права власності на зазначене майно.
Враховуючи наведене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Доводи апелянта, що судом першої інстанції не було враховано різницю у площах окремих будівель, зазначених у Свідоцтві про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 430848 від 31.05.2006, судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті до уваги, з наступних підстав.
Матеріалами справи, а саме Актом прийому - передачі від 30.03.2011 №42 підтверджується, що цілісний майновий комплекс ДП ДАК "Хліб України" "Кременчуцький комбінат хлібопродуктів" переданий до ДП "Державна продовольчо-зернова корпорація України", а в подальшому Актом прийому-передачі від 18.11.2011 до ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України".
При цьому вказані правовстановлюючі документи стали підставою для прийняття приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазурчуком В.В. 22.08.2016 рішення (з відкриттям розділу) про проведення державної реєстрації прав приватної власності на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. 1905 року, буд. 21, та запису №160247675 про право приватної власності на вказане майно за ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (індексний номер рішення 31044877). 
Разом з тим, відповідачем-1 не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст. 76 – 77 ГПК України наявності іншого нерухомого майна за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. 1905 року, буд. 21, у складі цілісного майнового комплексу Кременчуцького комбінату хлібопродуктів, який передався ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" і стосовно якого законом не передбачено заборона на приватизацію або корпоротизацію.
Посилання апелянта на те, що спірне нерухоме майно було передане до статутного капіталу ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" саме на праві приватної власності, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що прямо суперечать матеріалам справи, а також приписам ст.ст. 86, 145 Господарського кодексу України.
Аргументи скаржника про порушення судом ч. 4 ст. 75 ГПК України з огляду на неврахування фактів, які встановлені судами в адміністративній справі №818/3912/13-а, є необґрунтованими. У зазначеній справі вирішувалося питання про реєстрацію права власності ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на майновий комплекс, який знаходиться за адресою: Сумська область, Кролевецький район, м. Кролевець, вул. Андріївська, 10, тобто, інший майновий комплекс. Питання про набуття ПАТ "ДПЗКУ" права власності на майновий комплекс, який є предметом спору у цій справі № 917/1470/18, судами не вирішувалося. 
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
За таких обставин, правова оцінка та висновки суду касаційної інстанції в адміністративній справі, зокрема, про те, що держава в особі Кабінету Міністрів України, передавши до статутного капіталу ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" об`єкти, перелік яких визначено в постанові КМУ від 11.08.2010 року № 764, набула в обмін право власності на 100 % акцій товариства, а ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", відповідно, набула право власності на передане їй майно, не є обов`язковими для господарського суду при вирішенні спору у цій справі в силу вимог ч. 7 ст. 75 ГПК України, яка визначає, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Інші доводи апелянта були спростовані в даній постанові апеляційного господарського суду, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1   ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
Таким чином, оскільки доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до  ст. 129 ГПК України  судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Що стосується сплаченого прокуратурою Харківської області судового збору за подання касаційної скарги на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 в розмірі 97658,20 грн., то зазначена сума відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України підлягає стягненню з ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", зважаючи на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача-1 щодо подання відповідачу-2 документів для оформлення та реєстрації права приватної власності.
Керуючись ст.ст.  129,  269,  270,  275,  276,  281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2019 у справі №917/1470/18 – залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01033, код 37243279) на користь прокуратури Харківської області (вул. Б.Хмельницького, 4, м. Харків, 61001, код ЄДРПОУ 02910108) судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 97658 (дев`яносто сім тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн. 20 коп.
Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий  суддя                                                                      Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                              Т.Д. Геза  

Суддя                                                                                              О.В. Плахов  

У судовому засіданні 11.11.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст складено 23.11.2020.