21.12.20
22-ц/812/1999/20
Єдиний унікальний номер справи № 489/3493/20
Провадження № 22-ц/812/1999/20                  Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.

П О С Т А Н О В А
іменем України
21 грудня 2020 року                                                                              м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Лисенка П.П.,
суддів: Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Андрієнко Л.Д.,
з участю:
представника позивача -ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_3  –  ОСОБА_1  рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 05 жовтня 2020 року в приміщенні того ж суду, під головуванням судді Кокорєва В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів,
В С Т А Н О В И Л А:
30 липня 2020 року ОСОБА_6  пред`явив до  ОСОБА_5 вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.
Певний, досить тривалий час він та відповідач проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
Від названих стосунків, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила сина ОСОБА_7 , батьком якого є позивач.
Судовим наказом Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2018 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму.
14 лютого 2020 року він уклав шлюб з ОСОБА_9 , і та, вже ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина ОСОБА_10 .
Посилаючись на наведене, просив зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , з ј частки від заробітну (доходу) на тверджу грошову суму у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2020 року в позові ОСОБА_11 відмовлено за відсутністю правових підстав, для зміни способу нарахування аліментів.
Не погодившись з рішенням суду, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, помилкову оцінку наданим доказам, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, про задоволення позову.
Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції без змін, оскільки суд ухвалив його з точним додержанням норм матеріального та процесуального права.
Так, відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач, звертаючись з позовом про зменшення розміру аліментів, фактично просив замінити спосіб їх стягнення, який відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України може бути проведений лише за позовом одержувача аліментів.
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.
Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судовим наказом Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2018 року, з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму (а.с.4).
Таким чином, з відповідача стягнуто аліменти на підставі скороченого за процесуальним законодавством порядку пред`явлення вимоги про стягнення аліментів на дитину у розмірі однієї четвертої частини заробітку платника аліментів, так як ця вимога позивача не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, і тому наслідком такого розгляду стала видача особливої форми судового рішення судового наказу (частина 1 статті 160, пункт 4 частини 1 статті 161 ЦПК України).
Установивши такі обставини справи, з огляду на обґрунтування позивачем підстав для зміни розміру аліментів, та врахувавши матеріальні потреби для утримання усіх дітей позивача, а також виходячи із меж та підстав пред`явлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.
Доводи представника позивача про те, що у позивача виникли проблеми матеріального характеру, які викладені в апеляційній скарзі, не можуть слугувати зменшенню розміру аліментів та не приймаються до уваги колегією суддів.
Крім того, із тексту позовної заяви вбачається, що фактично, позивач просив не зменшити розмір аліментів, а замінити спосіб їх стягнення.
Проте, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України таке можливо лише за позовом одержувача аліментів, а ніяк не платника.
За такого, суд першої інстанції, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів і залишення позову без задоволення, навівши, при цьому, переконливі аргументи при мотивуванні своїх висновків.
Враховуючи викладене, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, в межах доводів апеляційної скарги, як того вимагає стаття 367 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, та перерозподілу витрат.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_3  – ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                        П.П. Лисенко

Судді:                                                Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова
__________________________________________________
Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.