Справа № 464/7910/15-ц                                         Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р. 
Провадження № 22-ц/811/2711/20                         Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:60

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 листопада 2020 року                                                                          м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,
секретаря: Фейір К.О.,
з участю: представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа - державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало Олена Андріївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

       У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що з 28 травня 1996 року їй встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням (стенокардія, відносна недостатність 2, 3-х клапанів, гіпертонічна хвороба ІІ ст.) безтерміново, а тому в силу закону вона має право на обов`язкову частку в спадщині після смерті матері, незалежно від наявності спадкоємців за заповітом.
       У встановлений законом шестимісячний строк не змогла звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки з 12.01.1999 року її стан здоров`я раптово погіршився, вона була обстежена невропатологом СШМД і їй встановлено діагноз: порушення мозкового кровообігу, призначено тривале лікування, яке не дало позитивного результату, а тому захворіла гостро 18.07.1999 року (гостре порушення мозкового кровообігу) і в ургентному порядку була госпіталізована. Після виписки з лікарні 06.08.1999 року з діагнозом: ГПМК по ішемічному типу в басейні лівої С.М.А. з легким правобічним гемігіпестезом, продовжувала лікування, перенесла ряд інсультів та інфарктів, а також оперативних втручань, однак, з 2010 року стан її здоров`я критично погіршився, внаслідок чого у 2012 року їй встановлено І групу інвалідності безтерміново і з цього часу вона потребує стороннього догляду.
       При цьому, позивач вважає, що правове значення для вирішення даного спору має наявність поважних причин пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини саме у період з 27.11.1998 року по 27.05.1999 року.
       Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 12 квітня 2016 року визнано мирову угоду, укладену між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 , наступного змісту:
       1. ОСОБА_5 не заперечує та надає згоду на прийняття ОСОБА_4 обов`язкової частки у спадщині після смерті матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       2. ОСОБА_4 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_7 (наділений повноваженнями згідно довіреності від 09.07.2015 року), погоджується зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині і прийняти її в розмірі 1/4 частки від всього спадкового майна після смерті матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       3.Після оформлення спадкових прав на майно, сторони погодили виконання зобов`язань ОСОБА_5 перед ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу частини земельної ділянки за місцезнаходженням спадкового майна у АДРЕСА_1 , шляхом визначення меж та порядку користування земельною ділянкою.
       Провадження у справі закрито.
       Ухвалу суду оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
       Доводи апеляційної скарги обґрунтовують тим, що визнана судом мирова угода не відповідає вимогам закону, оскільки її предмет виходить за межі позовних вимог і, окрім того, стосується зобов`язань відповідача перед особою, яка не була стороною у справі, а представляла інтереси позивача - ОСОБА_7 .
       Також апелянти звертають увагу на те, що не було підстав для встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки на момент звернення до суду із вказаним позовом після смерті матері позивача вже минуло 17 років.
       Невідповідність умов мирової угоди вимогам закону апелянти обґрунтовують й тим, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 27 листопада 1998 року діяв ЦК УРСР 1963 року, статтею 535 якого було передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка б належала кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). Норма подібного змісту діяла й у чинному на момент затвердження мирової угоди ЦК України 2004 року (ч.1 ст.1241), якою передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). 
       Зазначають, що спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_6 було троє її дітей: позивач ОСОБА_4 (дитина, народжена в шлюбі), відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (позашлюбні діти спадкодавця), а тому обов`язкова частка повинна була визначатись, виходячи з наявності трьох спадкоємців першої черги за законом, а не двох, як визначили сторони в мировій угоді.
       Апелянти просять врахувати, що обов`язкова частка позивача у спадщині, яка залишилась після смерті ОСОБА_6 , визначена неправильно, є більшою, ніж передбачено законом, а тому порушене їхнє право, як спадкоємців після смерті відповідача ОСОБА_5 , оскільки між ними та ОСОБА_7 , який є спадкоємцем позивача за заповітом, існує спір щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_5 .
       Вважають, що суд повинен був залучити до участі у справі ОСОБА_8 , дочкою якої є апелянт ОСОБА_1 .
       Зазначають, що окрім них (племінників відповідача ОСОБА_5 ), спадкоємцями за законом після смерті відповідача ОСОБА_5 є також ОСОБА_9 - дружина покійного племінника ОСОБА_10 (сина ОСОБА_8 ) та племінниця ОСОБА_11 - дочка позивача ОСОБА_4 , і саме їх апелянти просять залучити як правонаступників до участі в даній справі.
       Просять скасувати Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 12 квітня 2016 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, залучивши до участі у справі правонаступників сторін, оскільки позивач ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідач ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
       Встановлено, що відповідно до заповіту від 17 червня 1997 року серії ААК №381816, зареєстрованого в реєстрі за №6-2104 (а.с.13,42), ОСОБА_6 на випадок смерті заповіла вказаний будинок своєму онуку (сину відповідача ОСОБА_5 ) - ОСОБА_12 , який на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 проживав і був зареєстрований разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35, 79-82), а тому вважався таким, що прийняв спадщину після смерті баби в порядку спадкування за заповітом.
       Окрім нього, в будинку разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини проживала і була зареєстрована відповідач ОСОБА_5 (а.с.35, 79-82), а тому вважається, що і вона також прийняла спадщину після смерті своєї матері, як спадкоємець за законом першої черги.
       Інших спадкоємців за законом першої черги, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 не було.
        ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.33), так і не оформивши в установленому законом порядку своїх спадкових прав на майно, яке заповіла йому ОСОБА_6 
        ОСОБА_5 , прийняла спадщину після смерті ОСОБА_12 та оформила свої спадкові права на належне синові за життя майно, зокрема, будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 04 квітня 2011 року державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало О.А. (а.с.43-44).
       Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов`язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов`язків для сторін.
       Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
       Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону.
       Відповідно до позовної заяви ОСОБА_4 предметом її позову до ОСОБА_5 , третя особа - державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Цікало Олена Андріївна є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
       А за умовами мирової угоди сторони домовились: 1. ОСОБА_5 не заперечує та надає згоду на прийняття ОСОБА_4 обов`язкової частки у спадщині після смерті матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       2. ОСОБА_4 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_7 (наділений повноваженнями згідно довіреності від 09.07.2015 року), погоджується зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині і прийняти її в розмірі 1/4 частки від всього спадкового майна після смерті матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       3.Після оформлення спадкових прав на майно, сторони погодили виконання зобов`язань ОСОБА_5 перед ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу частини земельної ділянки за місцезнаходженням спадкового майна у АДРЕСА_1 , шляхом визначення меж та порядку користування земельною ділянкою.
       Тобто, фактично предмет мирової угоди не співвідноситься з предметом позову.    
       Сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).
       Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.
       Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до предмету спору.
       Укладена сторонами мирова угода не стосується предмета позову, умови мирової угоди не пов`язані зі спірними правовідносинами.
       За положеннями ч. 5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:
1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, або є не виконуваними;
2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.
       Оскільки допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, така підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
        Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 12 квітня 2016 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
        Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 24.11.2020 року.

Головуючий :                                                         Ванівський О.М.

Судді:                                                                 Крайник Н.П.

                                                                       Мельничук О.Я.