Дата документу 24.11.2020 Справа № 324/216/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 324/216/20                        Головуючий у 1 інстанції: Каретник Ю.М.
№ 22-ц/807/3231/20                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Онищенко Е.А.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Базова асоціація ресурсних систем», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вабчаєтсья, що ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 17 лютого 2020 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення його від сплати судового збору, вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків, а саме: запропоновано в уточненій позовній заяві викласти відомості, передбачені у п.п. 5, 8, 9, 10 ч.3 ст.175 ЦПК України, надати до суду уточнену позовну заяву та її копії відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб, додати до позову документи та інші докази, а також платіжні документи про сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. за вимогу немайнового характеру та 840,80 грн. за вимогу майнового характеру.

Ані протягом знаходження справи у суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі, позивачем не долучено до справи жодних відомостей про його майновий стан на час подання позову.

Позивач обмежився посиланням на те, що він не може надати довідку з реєстру платника податків станом на час подання позову.
Натомість ним не надано і інших відомостей про майновий стан: джерело доходів, наявність майна та майнових прав, коло утриманців, склад сім`ї тощо.

За таких обставин суд першої інстанції відмовив у звільненні позивача від сплати судового збору.
Незгода з зазначеною ухвалою та надання додаткових доказів на підтвердження майнового стану, надають позивачеві право на повторне звернення до суду.

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)). 

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 63-64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

На зазначені положення звертав увагу і Верховний Суд у постанові від 4 липня 2018 року у цивільній справі № 686/114/16-ц (касаційне провадження № 61-16723св18).

Тож суд першої інстанції правомірно зажадав від позивача надання відомостей про його майновий стан, а згодом визнав неподаним та повернув позов.

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість реалізувати свої права через карантинні заходи, не підтверджене жодними доказами, позаяк на час звернення до суду тривав адаптивний карантин, який не був пов`язаний з закриттям та припиненням роботи фінансових установ, суду, засобів зв`язку тощо.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачає.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено7 грудня 2020 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        Е.А. Онищенко

О.З. Поляков