П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/3749/20	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                  Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення індексації грошового забезпечення в сумі 113   594,82 грн,
В С Т А Н О В И Л А :

04 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ВЧ НОМЕР_1 в якій просив:
-          визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 14.09.2018 включно;
-          стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 14.09.2018 включно в сумі 113 594,82 грн з урахуванням відрахувань.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому в період з 01.12.2015 по 14.09.2018 не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу щодо зазначеного періоду є січень 2008 року та березень 2018 року, оскільки саме тобі відбулися підвищення його посадового окладу. Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку сума індексації, що підлягає виплаті становить 113 594,82  грн.
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що діяв в межах компетенції відповідно до законодавства України. Згідно наявного фінансового ресурсу в Міноборони не було можливості виплатити індексацію військовослужбовцям  за період з січня 2016 року по лютий 2018 року. Відповідно до п. 7 роз`яснень директора Департаменту фінансів МОУ від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, у зв`язку із змінами до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабміну України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (із змінами), індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення. Крім того, в роз`ясненнях Мінсоцполітики зазначається про відсутність механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди. Базовий місяць для позивача не може бути встановлений з січня 2008 року, оскільки до 01.12.2015 він змінювався при зростанні грошових доходів населення. Наданий позивачем розрахунок є необ`єктивним. Нарахування індексації та визначення її суми є дискреційними повноваженнями відповідача.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1  щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 14.09.2018 включно. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 14.09.2018 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5   постанови Кабінет Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати в частині та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме:
-          визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 14.09.2018 включно;
-          стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 14.09.2018 включно в сумі 113 594,82 грн з урахуванням відрахувань.
Зокрема, апелянт зазначає, що застосування базового місяцю січня 2016 року для розрахунку індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року є логічно, теоретично і фактично неможливим. Базовим місяцем за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 є січень 2008 року, що підтверджується правовою позицією Верховного суду по справі №200/9297/19-а від 10.09.2020. Віднесення питання розрахунку належної позивачу суми індексації грошового забезпечення чи визначення базового місяця до дискреції відповідача є неефективним захистом прав позивача.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
ОСОБА_1 зазначає, що з 19.09.2013 по 14.09.2018 проходив військову службу в лавах ЗСУ, а саме у ВЧ НОМЕР_1 .
28 листопада 2019 року позивач із заявою звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 , в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 в сумі 85   948,32 грн, з 01.03.2018 - провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року). Крім того, просив надати довідки відповідно до переліку (а.с. 10).
Листом від 11.01.2020 №475/4/92 ВЧ НОМЕР_1 надала відповідь на звернення позивача, у якій зазначила, що нарахування та виплата індексації ОСОБА_1 за вказаний період здійснювалася відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку №1078, роз`яснень Департаменту фінансів Міноборони від 04.01.2016 №248/3/9/1/2, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви (а.с. 11).
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 07.07.2020 №475/13-405 ОСОБА_1 в січні 2016 року виплачено індексацію за грудень 2015 року в розмірі 194,71 грн. З січня 2016 року по вересень 2018 року індексація не нараховувалася та не виплачувалася. Зазначено, що з 01.03.2018 базовим місяцем для нарахування індексації є березень 2018 року (а.с. 41).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог законодавства проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. В зв`язку із не нарахуванням та невиплатою  позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по вересень 2018 року, суд вважав протиправною бездіяльність відповідача та задовольнив позовні вимоги за вказаний період. Суд сформував висновок, що після вжиття заходів, передбачених п.3 постанови №1013, для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку №1078, а тому відсутні підстави для застосування січня 2008 року як базового для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018. Базовим для періоду з 01.03.2018 по 14.09.2018 є березень 2018 року. Крім того, нарахування суми індексації є дискреційними повноваженнями відповідача.
Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 по справі №420/3749/20 в частині та прийняти постанову, якою задовольнити його вимоги.
Оцінивши зміст позовних вимог позивача, а також їх часткове задоволення судом першої інстанції з виходом за їх межі, судова колегія вважає за необхідне надати правову оцінку оскаржуваним правовідносинам по суті та в цілому, оскільки неможливо при визначені наявності підстав для стягнення на користь позивача індексації в розмірі 113   594,82 грн за період з 01.12.2015 по 14.09.2018 оцінювати оскаржувані правовідносини лише в частині відмови в задоволенні позовної заяви. 
Судова колегія вважає, що для правильного вирішення оскаржуваних правовідносин слід встановити наявність протиправних дій відповідача по відношенні до позивача, що проявилися у нарахуванні та виплаті не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 14.09.2018, а також підстави щодо стягнення на користь ОСОБА_1 індексації в розмірі 113   594,82 грн.
Наявні в матеріалах докази, а саме довідка ВЧ НОМЕР_1 від 07.07.2020 №475/13-405 підтверджує, що позивач у період з 01.12.2015 по 14.09.2018 отримав виплату індексації грошового забезпечення лише в січні 2016 року за грудень 2015 року в розмірі 194,71 грн (а.с. 41).
Разом з цим, жодних обґрунтувань щодо розрахунку зазначеної суми 194,71 грн відповідачем не надано.
Відповідно до  ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03 липня 1991 року № 1282-XII       (далі - Закон України № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до       ст.2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону України № 1282-XII       передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього       Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений       постановою Кабміну України від 17.07.2003 року № 1078       (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до п.2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Пунктом 6 Порядку № 1078 визначено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Посилання ВЧ НОМЕР_1 на положення   ч.6 ст.5 Закон України № 1282-XII, як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення,       згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, є необґрунтованими.
Судова колегія зазначає, що вищенаведені доводи не відповідають нормам       Закону № 1282-XII   та п. 11 Порядку №1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до       Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, що відповідає висновкам суду першої інстанції. 
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі “Кечко проти України” (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. 
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Судова колегія зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_1 , відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.
Крім того, безпідставними є посилання ВЧ НОМЕР_1 на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно яких визначено не нараховувати індексацію до окремого роз`яснення.
Обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений   Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”       та       Законом України “Про індексацію грошових доходів населення”. В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації.
За таких умов, доводи ВЧ НОМЕР_1 щодо правомірності її дій пов`язаних з невиплатою індексації позивачу в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 є помилковими.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що у вищевказаний період відповідачем допущено саме протиправну бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.
Щодо періоду з 01.03.2018 по 14.09.2018 судова колегія вбачає відповідність дій відповідача нормам чинного законодавства, що підтверджується наступним.
Відповідно до п.5 Порядку №1078 зі змінами згідно постанови Кабміну України “Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів” від 09.12.2015 року №1013 (постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 року) передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. 
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Враховуючи вищенаведене, вбачається, що підставою для прийняття індексу споживчих цін за 1 або 100 (фактично визначення базового місяця) є підвищення посадових окладів особи. 
При цьому зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
З 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабміну України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
Таким чином, для оскаржуваного періоду з березня 2018 до лютого 2020 року включно індекс споживчих цін за 1 або 100 слід прийняти в березні 2018 року.
Статтею 4 Закону України № 1282-XII   передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом       № 911-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності 01.01.2016).
Згідно офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 2018 року 100,0%, в липні 2018 року 99,3%, в серпні 2018 року 100,0%, в вересні 2018 року 101,9%, в жовтні 2018 року 101,7% (а.с. 115).
Отже, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) перевищено. При цьому оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року (п.1-1 Порядку №1078).
Враховуючи зазначене, грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з березня по жовтень 2018 року індексації не підлягає. Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію доходу позивачу за вказаний період.
Суд першої інстанції вищевказаних обставин не з`ясував, що призвело до помилкового задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 вчинити дії щодо виплати індексації грошового забезпечення в період з березня по вересень 2018 року.
На думку судової колегії, вимоги позивача щодо стягнення на його користь розрахованої ним суми індексації є передчасними, оскільки на даний момент ВЧ НОМЕР_1 не здійснено її розрахунку та виплати на користь ОСОБА_1 , а отже не допущено відповідних протиправних дій.
Апелянтом жодним чином не доведено, що відповідачем буде помилково розраховано відповідні суми індексації.
Крім того, судова колегія враховує, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.10.2020 по справі 240/11882/19.
Питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації також є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
При цьому, судова колегія вважає помилковими сформовані в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції висновки, що після вжиття заходів, передбачених п.3 постанови №1013, для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року.
Правовим обґрунтуванням вищевказаних висновків стало посилання на постанову Кабміну України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року №1013, п. 3 якої передбачено, що:
міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
Для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 р. відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078   (Офіційний вісник України, 2003 р., № 29, ст. 1471).
Судова колегія звертає увагу, що дію абз. 2 п. 3 постанови №1013 слід нерозривно пов`язувати з абз. 1 даного пункту, яким установлено, зокрема, міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати).
Як уже зазначалося судом, зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
За таких умов, враховуючи, що нові розміри посадових окладів військовослужбовців встановлено постановою №704, починаючи з березня 2018 року, то відсутні підстави стверджувати про необхідність обчислення індексу споживчих цін з січня 2016 року відповідно до Порядку №1078, а отже помилковими є висновки суду першої інстанції, що постанова №1013 чітко визначила початок обчислення індексу споживчих цін з січня 2016 року.
Для забезпечення належного захисту прав позивача при здійсненні відповідачем розрахунку індексації його грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 згідно п.5 Порядку №1078 зі змінами, внесеними постановою №1013 (набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 року), судова колегія вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що початком відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу ОСОБА_1 , а тому ВЧ НОМЕР_1 необхідно встановити його останнє підвищення посадового окладу перед спірним періодом для прийняття індексу споживчих цін за 1 або 100 (фактично визначення базового місяця) для нарахування індексації.
Посилання апелянта на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 10.09.2020 по справі №200/9297/19-а не обґрунтовують можливість застосування до спірного періоду базовий місяць - січень 2008 року, оскільки в даному випадку Верховний Суд не формував правові висновки щодо визначення базового місяця індексації, а надавав оцінку процесуальним діям суду апеляційної інстанції щодо роз`яснення його постанови.
При цьому, у висновках Верховного Суду зазначено, що доводи скаржника, фактично, зводяться до незгоди відповідача із судовими рішеннями у справі №   200/9297/19-а,   якими вирішено позовні вимоги по суті, які набрали законної сили та необхідності касаційного перегляду справи, однак зазначене виходить за межі повноважень суду в розумінні статті 254 КАС України.
Судова колегія звертає увагу, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
За таких умов, з урахуванням положень Порядку № 1078, Закону України № 1282-XII та встановленої протиправної бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, належним є зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 вчинити відповідні дії за вказаний період, оскільки задоволення позовних вимог в такому вигляді не порушує дискреційні повноваження ВЧ НОМЕР_1 .
Відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказаний період з урахуванням здійснених виплат. Підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині судова колегія не вбачає.
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 08 травня 2020 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року – скасувати з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )    нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням здійснених виплат.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко