ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 758/10368/17                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Гребенюк В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                               - Єгорової Н.М.,
суддів                                                            - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області у якому просив: 
-          визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити з 12 січня 2017 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 52 % грошового забезпечення з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації, зазначених у довідках Державної установи «Київський слідчий ізолятор».
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, подало апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що до складу грошового забезпечення з якого необхідно здійснювати обрахунок пенсії не входять матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та індексація грошового забезпечення, оскільки такі виплати не мають постійного характеру, отже не були щомісячними.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині задоволених судом першої інстанції вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити ОСОБА_1 з 02 лютого 2017 року перерахунок та виплату пенсії у розмірі 52 % грошового забезпечення з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зазначених у довідках Державної установи «Київський слідчий ізолятор».
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 12 січня 2017 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області.
Пенсію позивачу призначено за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
ОСОБА_1 30 травня 2017 року звернувся до відповідача з листом, в якому не погодився із розрахунком його пенсії і просив роз`яснити, чому до складу грошового забезпечення не увійшли всі види грошового забезпечення, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та індексація.
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 14 червня 2017 року повідомив позивача про те, що до для цілей обрахунку пенсії не було враховано додаткові види грошового забезпечення, оскільки вони не є щомісячними.
Вважаючи протиправними дії відповідача стосовно відмови у здійсненні перерахунку пенсії з врахуванням до складу грошового забезпечення матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань та індексації,  позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби та з якої нараховані і сплачені страхові внески, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії. Відтак, суд зазначив, що позивач має право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в розмірі, який має бути обчислений з грошового забезпечення до якого включені: матеріальна допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та індексація грошового забезпечення.
Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду, виходячи з наступного.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч.ч. 2 та 3 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Частиною 1 ст. 15 Закону № 2011-XII визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.
Так, ч. 3 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.
Отже, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що відсутні підстави для включення до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, отриманих ОСОБА_1 сум грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплата яких здійснювалася не щомісячно, адже вказані виплати не входять до встановленого ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» переліку видів грошового забезпечення.
У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для включення вказаних виплат до грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється пенсія, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що свідчить про обґрунтованість вимог апеляційної скарги відповідача щодо необхідності скасування рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року у частині задоволених судом вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити ОСОБА_1 з 02 лютого 2017 року перерахунок та виплату пенсії у розмірі 52 % грошового забезпечення з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зазначених у довідках Державної установи «Київський слідчий ізолятор».
Що стосується позовних вимог про перерахунок та виплату пенсії з урахуванням індексації, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ (далі - Закон № 2017-ІІІ) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч. 2 ст. 19 Закону № 2017-ІІІ).
Статтею 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ).
Відповідно до ст. 1, 2 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення -  встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого ст. 9 Закону № 2011-ХІІ містить відсилочну норму, колегія суддів вважає, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років не регулюється положеннями Закону № 2011-XII або Закону № 2262-ХІІ.
Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону № 2262-ХІІ та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закону № 2011-ХІІ, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, вони не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія. Тому при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку № 1078.
Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 522/11257/16-а, від 09 жовтня 2020 року № 686/10044/17 та від 30 листопада 2020 року у справі № 638/2019/17.
Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити з 02 лютого 2017 року перерахунок та виплату позивачу пенсії у розмірі 52 % грошового забезпечення з урахуванням сум індексації, зазначених у довідці Державної установи «Київський слідчий ізолятор» підлягають задоволенню про що вірно вказано судом першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року скасувати в частині задоволених судом вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити ОСОБА_1 з 02 лютого 2017 року перерахунок та виплату пенсії у розмірі 52 % грошового забезпечення з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зазначених у довідках Державної установи «Київський слідчий ізолятор».
Прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог   ОСОБА_1 відмовити.
В іншій частині рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                         Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                               Є.О. Сорочко

                                                                                                        І.В. Федотов