Номер провадження: 33/813/793/20
Номер справи місцевого суду: 947/8937/20 
Головуючий у першій інстанції Чванкін С. А. Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Судді Цюри Т.В.,
За участю секретаря судового засідання – Лопотан В.І., 
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 21 травня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 21 травня 2020 рокувизнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України. 
Накладено на ОСОБА_1 штраф в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420.40  гривень.
Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, представник ОСОБА_1 – Дмітрієв Руслан Борисович подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить судскасувати постанову Київського районного суду м.Одеси від 21 травня 2020 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушеня, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Дмітрієва Р.Б. на електрону адресу апеляційного суду надійшла надійшла чергова заява про перенесення судового засідання на іншу дату, у зв`язку із тим, що він задіяний в іншому судовому засіданні. 
        Так, статтею 268 КУпАП передбачено, що права про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до частини 6 ст.294 КУпАП - неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За таких обставин та з огляду на положення ч.1 ст.268 КУпАП та ч.6 ст.294 КУпАП, враховуючи неодноразове відкладення розгляду справи за клопотаннями адвоката Дмітрієва Р.Б., не надання належних доказів про неможливість прибути в судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності за відсутності представника  ОСОБА_1 – адвоката Дмітрієва Р.Б.
Дослідивши матеріали справи у відношенні ОСОБА_1 та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №169822 від 25.03.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 25.03.2020 року о 01 годині 34 хвилини керував автомобілем «ГАЗ», н/з НОМЕР_1 , по вул. Академіка Глушко в м. Одеса, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України» (а.с.2). Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому суд визнає його допустимим доказом;
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.3,4), відповідно до яких вказані особи були свідками того, як громадянин ОСОБА_1 відмовився від пропозиції співробітників поліції пройти тест на Алкотестер «Drager» та пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.
- відеозаписом події та іншими доказами.
Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання показань вказаних свідків неналежними чи недопустимими доказами. При цьому, ОСОБА_1 не звертався до апеляційного суду з клопотанням про допит вказаних свідків під час апеляційного перегляду справи, а тому, зважаючи на один з основоположних принципів судочинства - диспозитивність, у апеляційного суду відсутні підстави для виклику вказаних свідків за власною ініціативою.
Таким чином, аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою Київського районного суду м.Одеси від 21 травня 2020 року та порушення ним вимог п. 2.5  ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
У доводах апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що ОСОБА_1 дійсно 24.03.2020 року споживав слабоалкогольні спиртні напої, у зв`язку із чим, останній попросив свого знайомого ОСОБА_5 перепаркувати автомобіль поближче до свого будинку. Близько першої години ночі 25.03.2020 року ОСОБА_5 виконав прохання ОСОБА_6 та перепаркував автомобіль марки «ГАЗ» н/з НОМЕР_1 у двір будинку №36 по вул. Ак. Глушко в м.Одесі, після чого повернувся до своїх справ, а ОСОБА_1 залишався в автомобілі на пасажирському сидінні. Однак, через деякий час у двір будинку №36 по вул. Ак. Глушко в м.Одеса під`їхали працівники поліції та стали звинувачувати ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніня. 
В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, в диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено три склади об`єктивної сторони даного правопорушення, які полягають у:
- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;
- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Дії ОСОБА_1 , які виразились у відмові (ухиленні) від проходження огляду на стан сп`яніння, самі по собі утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Безпідставними та необґрунтованими є і твердження апеляційної скарги про те, що інспектором поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів або у медичному закладі, оскільки зазначене спростовується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 169822 від 25.03.2020 року, у якому зазначено, що від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому порядку, водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків. 
Крім того, у своїх письмових поясненнях свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначили, вони були свідками того, як громадянин ОСОБА_1 25.03.2020 року декілька разів відмовився від пропозиції співробітників поліції пройти тест на Алкотестер «Drager» та пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. При цьому також свідки зазначено, що у водія були ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння в очах, нестійка ході, порушення координації рухів , різкий запах алкоголю з порожнини рота. 
Вказані обставини, на переконання апеляційного суду, беззаперечно доводять, що автомобіль ОСОБА_1 рухався, а враховуючи, що в салоні автомобілю окрім нього, інших осіб не було, апеляційний суд переконаний, що саме ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем, тобто є його водієм та на вимогу поліцейських, на виконання п.2.5 Правили дорожнього руху України, мав пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Дії  ОСОБА_1 в частині порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, є винними та свідчать про скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Доводи представника ОСОБА_1 – Дмітрієва Р.Б. про те, що суд першої інстанції повинен був відкласти розгляд справи, у зв`язку із поширенням на території України корона вірусу також є необґрунтованими, з огляду на те, що ОСОБА_1 особисто та власноручно подав заяву до канцелярії суду, однак прийняти участь у судовому засіданні не забажав.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд визнає вказані докази, які були дослідженні під час апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 25.03.2020 року та інкримінуються ОСОБА_1 .
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».
Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Разом з тим, ОСОБА_1 та його представник – Дмітрієв Р.Б. не з`явившись в судове засідання апеляційного суду, не скориставлися своїм правом надати суду апеляційної інстанції нові докази на підтвердження доводів апеляційної скарги про неналежність та недопустимість доказів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – Дмітрієва Р.Б. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – Дмітрієва Руслана Борисовича – залишити без задоволення. 
Постанову Київського районного суду м.Одеси від 21 травня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає:  АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра