ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/3412/18	Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М. 	
Провадження № 22-ц/817/449/20 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 305010900   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Ходоровський М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
та представників сторін  

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЗАХІД-ХЛІБ-ЗБУТ-2002" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року (ухвалене суддею Грицаком Р.М., дату складання повного тексту не зазначено) у цивільній справі № 607/3412/18 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "ЗАХІД-ХЛІБ-ЗБУТ - 2002", третьої особи ОСОБА_2 , ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення втраченого заробітку внаслідок стійкої втрати працездатності, -

В С Т А Н О В И В:
       
       У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПП "Захід-Хліб-Збут-2002", третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої стійкою втратою працездатності. 
       Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25 лютого 2012 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія ОСОБА_2 , який керував автопоїздом у складі сідлового тягача „Камаз-5320“ р.н. НОМЕР_1 і напівпричепу „Одаз-9370“ р.н. НОМЕР_2 та допустив їх перекидання на лівий бік з виїздом на зустрічну смугу руху, відбулось зіткнення з його автомобілем «Мercedes-Benz-308» р.н. НОМЕР_3 . В результаті зіткнення він отримав тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час лікувався і Теребовлянською МСЕК 14 червня 2012 року йому було встановлено першу групу інвалідності, яка при повторних оглядах продовжувалась. З 30 червня 2015 року йому встановлено другу групу інвалідності.
       Водій ОСОБА_2 , який вироком Теребовлянського районного суду від 18 липня 203 року визнаний винним у ДТП та притягнутий до кримінальної відповідальності, на час ДТП перебував у трудових відносинах з ПП „Захід-Хліб-Збут-2002“.
       Оскільки отримані травми призвели до стійкої втрати працездатності, просив стягнути з відповідача втрачений заробіток пропорційно до ступеня втрати працездатності в розмірі 69887,41 грн., виходячи з середнього заробітку 960 грн. в місяць.
       Після визначення судово-медичною експертизою ступеня втрати професійної та загальної працездатності у травні 2019 року позивач подав заяву про зміну та уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути на його користь 713102,90 грн. в рахунок стійкої втрати працездатності виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати з урахуванням визначеного експертизою ступеня втрати професійної працездатності.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства „Захід-Хліб-Збут - 2002“ в користь ОСОБА_1 142620 грн. втраченого заробітку у зв`язку з стійкою втратою працездатності та судові витрати.
       В апеляційній скарзі ПП „Захід-Хліб-Збут-2002“ просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні таких вимог, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим через неповноту встановлених обставин та неправильність установлених обставин, які мають значення для справи, так і неправильного дослідження та оцінки доказів. 
       Апелянт зазначив, що відповідно до пункту 26.1 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” у зв`язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані у результаті стійкої втрати працездатності, які не відшкодовуються за рахунок іншого обов`язкового виду страхування. Суд помилково виходив з приписів пункту 26.5 вказаного закону начебто ОСОБА_3 із-за відсутності доходів (на час ДТП ніде не працював) немає права на отримання відшкодування за цим видом відшкодування від страхової компанії.
       Вважає, що суд зобов`язаний був застосувати статтю 1194 ЦК України, яка передбачає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності можлива за умови, коли у страховика не виникає обов`язку виплатити страхове відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а тому позов до ПП „Захід-Хліб-Збут-2002“ є передчасним.
       Суд залишив поза увагою обставини, встановлені у справі №607/10051/14, в якій позивач виступав в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору і в задоволенні його вимог було відмовлено. Серед підстав для відмови в задоволенні позову було зазначено про відсутність звернення до страхової компанії. На їх думку, позивач втратив можливість на відшкодування, оскільки відмовився від будь-яких майнових претензій до страхової компанії внаслідок укладення з останньою мирової угоди, що визнана ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 26.07.2017 року. Укладення мирової угоди не дає підстав для пред`явлення всіх вимог до ПП „Захід-Хліб-Збут-2002“
       Висновок судово-медичної експертизи у справі є неналежним та недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час проведення експертизи не входили до складу експертів (включені до складу експертів 24.05.2019 року, тоді як експертиза проводилась з 21.03.2019 по 17.04.2019 року), тому не могли брати участь в проведенні експертизи.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення місцевого суду залишити без змін. 
       Вказав, що ОСОБА_1 звертався до страхової компанії про стягнення 59508, 06 грн. у якості витрат на лікування та 49500 грн. витрат пов`язаних з пошкодженням автомобіля, тому саме по цих вимогах апеляційним судом було скасовано рішення та затверджено мирову угоду, а не по відшкодуванню шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.
       Погоджується , що у ПАТ „Українська пожежно-страхова компанія“ (далі “УПСК“) не виник обов`язок по відшкодуванню стійкої втрати працездатності, тому що положеннями статті 26 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів“ в редакції від 8.02.2012 року, яка діяла на час ДТП 25.02.2012 року, не передбачено обов`язку відшкодування втрати стійкої працездатності із страховика. 
       Вважає висновок експертизи повним, об`єктивним та належним доказом у справі, оскільки згідно листів Тернопільської університетської лікарні імені І.Я. Горбачевського ОСОБА_5 є професором кафедри хірургії та включений до складу групи експертів з спеціальності судинна хірургія згідно наказу УОЗ ТОДА від 24.05.2019 року, а участь ОСОБА_4 - завідувача ортопедично-травматологічним відділенням, головного експерта групи експертів управління ТОДА в напрямку травматологія унормована “Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи”, Положенням про бюро судово-медичної експертизи, Правилами проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи.
       В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що визначений судом розмір шкоди пов`язаний з стійкою втратою працездатності повністю охоплюється страховим відшкодуванням. Та обставина, що ОСОБА_1 уклав мирову угоду з страховою компанією, в якій відмовився від майнових вимог до неї, не дає підстав для відшкодування шкоди пов`язаної з каліцтвом з їх підприємства.
       Представник ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнав, підтримав поданий відзив на неї та додатково пояснив, що у 2014 році позивач пред`являв вимоги до ПП “Захід-Хліб-Збут-2002” та ПАТ “УПСК” про відшкодування моральної шкоди, вартості пошкодженого автомобіля, витрат на лікування та відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою стійкої працездатності в розмірі 38618,00грн. (36 мінімальних розміри заробітної плати), однак в подальшому вимог до страхової компанії про відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою стійкої працездатності не підтримував (подав заяву про уточнення позовних вимог), оскільки чинне на той час законодавство не передбачало відшкодування такої шкоди страховою компанією, що підтверджується фотокопіями з цивільної справи №607/10051/14-ц. Враховуючи те, що на вимоги про відшкодування шкоди завданої каліцтвом позовна давність не поширюється, то відповідач повинен нести відповідальність за шкоду заподіяну його працівником під час виконання ним трудових обов`язків.
       Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
       Судом встановлено, що 25 лютого 2012 року водій ОСОБА_2 , керуючи технічно-несправним автопоїздом у складі сідлового тягача „КАМАЗ-5320“ р.н. НОМЕР_4 завантаженого (мукою вагою 15 тон) і напівпричепу «ОДАЗ- 9370» р.н. НОМЕР_5 , рухаючись автомобільною дорогою в напрямку від м.Тернополя до м.Теребовля, допустив перекидання автопоїзду на лівий бік та його подальший виїзд на смугу зустрічного руху. Внаслідок перекидання і виїзду на смугу зустрічного руху ОСОБА_2 , допустив зіткнення з технічно справним автомобілем „Мercedes-Benz-308“ р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 . У результаті зіткнення транспортних засобів ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми голови у вигляді середньо-важкого забою головного мозку, чисельних переломів склепіння і лицевого черепа, з поширенням лінії перелому на його основу, рани лобової ділянки справа та синців повік і крововиливів у сполучні оболонки очей, травми правої ноги у вигляді відкритих переломів нижньої третини стегнової кістки і верхньої третини великогомілкової, закритого перелому таранної кістки стопи, закритого переломо-вивиху п`яткової кістки, рани стегна та рани і садна гомілки, закритого перелому правої ключиці та забою грудної клітки, із розвитком після травматичного характеру запальних змін у легенях, які згідно висновку експерта № 1021 від 22.06.2012, відповідно до п. п. 2.1.2. і 2.1.3 Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, належать до тяжких, за ознакою небезпеки для життя.
       Вироком Теребовлянського районного суду від 18 липня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вказаній ДТП та призначено покарання.
       На час вчинення ДТП водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПП “Захід-Хліб-Збут-2002”.
       Цивільно-правова відповідальність водія на момент скоєння ДТП була забезпечена полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ “УПСК”. 
       Згідно Полісу серії АА/7073910 від 08.09.2011 року забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки "KAMA3-5320" реєстраційний номер НОМЕР_1 , страхувальником - ОСОБА_6 , строк дії полісу з 09.09.2011 року по 08.09.2012 року, ліміт відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю (на одного потерпілого) становить – 100 000 грн., за шкоду завдану майну (на одного потерпілого) – 50 000 грн., франшиза – 500 грн.
       Згідно Полісу серії АА/7073901 від 08.09.2011 року забезпеченим транспортним засобом є напівпричіп “ОДАЗ-9370” реєстраційний номер НОМЕР_6 , страхувальником - ОСОБА_6 , строк дії полісу з 09.09.2011 року по 08.09.2012 року, ліміт відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю (на одного потерпілого) становить – 100 000 грн., за шкоду завдану майну (на одного потерпілого) – 50 000 грн., франшиза – 500 грн.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2015 року по справі № 607/10051/14-ц за позовом ОСОБА_7 до ПП "Захід-хліб-збут-2002", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ПАТ "УПСК" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 до ПП "Захід-хліб-збут-2002", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ "УПСК", ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
       Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у справі № 607/10051/14-ц суд зазначив, що ОСОБА_1 з часу настання страхового випадку і до дня ухвалення судом рішення не звертався до страховика із заявою про отримання страхового відшкодування.
       У березні 2016 року ОСОБА_1 звертався з позовом до ПП “Захід-Хліб-Збут-2002” про стягнення на його користь 150000грн. моральної шкоди, 2485грн. - непокритої різниці за ремонт автомобіля та 500 грн. франшизи, та до ПАТ “УПСК” про стягнення 49500 грн. матеріального збитку на ремонт автомобіля і 59598 грн. 06 коп. вартості витрат пов`язаних з лікуванням. 
       Рішенням Бучацького районного суду від 25 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Cтягнуто із ПАТ “Українська пожежно-страхова компанія” на користь ОСОБА_1 59598 грн. 06 коп. витрат пов`язаних з лікуванням. В решті позовних вимог відмовлено.
       Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 року рішення Бучацького районного суду від 25 жовтня 2016 року в частині позову ОСОБА_1 до ПАТ "УПСК” в особі Тернопільської обласної дирекції ПАТ “УПСК”, третіх осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди скасовано, затверджено мирову угоду за умовами якої:
1. ОСОБА_1 та ПАТ “УПСК” дійшли згоди, що розмір страхового відшкодування по вищевказаній справі становить 50 000 грн.
2. ОСОБА_1 по даній мировій угоді відмовився від позовних вимог до ПАТ "УПСК" на суму 59 098,06 грн. 06 коп., що становить різницю між сумою позовних вимог до ПАТ "УПСК", яка зазначена в п. 1 цієї мирової угоди, та узгодженою сумою відшкодування, яка зазначена в п. 3 цієї мирової угоди, та інших заявлених вимог до ПАТ "УПСК".
3. Позивач погодився з тим, що не має та не матиме у майбутньому ніяких інших вимог до страхової компанії, а ніж ті, що стосуються сплати суми відшкодування в розмірі 50 000 грн.
4. Позивач заявив, що з моменту підписання цієї мирової угоди та затвердження її судом, у випадку належного її виконання, не матиме жодних майнових вимог та претензій до страхової компанії з приводу виплати відшкодування по факту настання події, в результаті якої у страхової компанії виник обов`язок здійснити виплату по відшкодуванню шкоди, а саме: дорожньо-транспортна пригода, що трапилась 25.02.2012 р. на 350 км. автодороги М-19 сполученням "Доманово-Ковель-Чернівці-Треблече" на під`їзді до с. Кровінка Теребовлянського району, за участі забезпечених в ПАТ "УПСК" транспортного засобу "КАМАЗ-5320" д.н НОМЕР_1 та напівпричепу "ОДАЗ-9370" д.н. НОМЕР_6 і транспортного засобу "Mercedes Benz" д.н. НОМЕР_3 .        
       Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 скасовано рішення Бучацького районного суду від 25 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПП "Захід-хліб-збут 2002" про відшкодування моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з ПП "Захід-хліб-збут 2002" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. В решті рішення залишено без змін.
       Постановою Верховного суду від 26.06.2019 року касаційну скаргу ПП “Захід-хліб-збут-2002" залишено без задоволення, а рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2016 року у не скасованій за результатами апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2017 року залишено без змін.
       Касаційний суд погодився, що відповідальність повинно нести ПП "Захід-хліб-збут 2002", оскільки водій ОСОБА_2 , з вини якого завдано шкоди ОСОБА_1 , на час вчинення злочину перебував у трудових відносинах з підприємством.
       Спричинені ОСОБА_1 при дорожньо-транспортній пригоді 25 лютого 2012 року ушкодження правої нижньої кінцівки у виді чисельних багато уламкових відкритих та закритих переломів кісток (стегнової, обох гомілкових у двох анатомічних ділянках і стопи - таранної та п`яткової) із масивним травмуванням м`яких тканин, за своїми наслідками призвели до незворотніх (стійких) порушень її функції. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК) щорічно впродовж 2012-2015 p.p., а у 2016 р. - на строк до 2018 p., визначалася група інвалідності, а саме:
Теребовлянською МСЕК ОСОБА_1 було встановлено: 
1. 14.06.2012 р. до 01.07.2013 р. – І "Б" групу інвалідності від загального захворювання, за діагнозом МСЕК - політравма 25.02.2012 року про, що видано Виписку з акта огляду МСЕК № 43/1 від 14.06.2012 року до довідки серії ТЕР №0046364. 
2. 05.06.2013 р. до 01.07.2014 р. – І "Б" групу інвалідності від загального захворювання, за діагнозом МСЕК - після перенесеної політравми, про що видано Виписку з акта огляду МСЕК № 232/4 від 05.06.2013 року до довідки серії ТЕР №0004891. 
3. 26.06.2014 р. до 01.07.2015 р. – І "Б" групу інвалідності від загального захворювання, за діагнозом МСЕК- після перенесеної політравми, про що видано Виписку з акта огляду МСЕК № 35/1 від 26.06.2014 року до довідки серії ТЕР №0332624. 
4. 30.06.2015 р. по 01.07.2016 р. – ІІ групу інвалідності від загального захворювання, за діагнозом МСЕК- консолідуючий перелом правої нижньої кінцівки, про що видано Виписку з акта огляду МСЕК № 264/7 від 30.06.2015 року до довідки серії ТЕР №0504146. 
5. 19.08.2016 р. по 01.09.2018 р. – ІІ групу інвалідності від загального захворювання, за діагнозом МСЕК - консолідованих (зрощених) переломів правої нижньої кінцівки з наявністю металофіксаторів про що видано Виписку з акта огляду МСЕК № 196/6 від 18.08.2016 року до довідки серії ТЕР №0800520. 
       Львівським обласним центром МСЕК ОСОБА_1 було встановлено з 01.09.2018 р. по 01.09.2019 р. – ІІ групу інвалідності від загального захворювання про що видано Довідку до акта огляду МСЕК: № 1592/1 від 18.09.2018 року до довідки серії ТЕР №0004891.
       Висновком експерта №22 складеним 17.04.2019 року експертами Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи визначено, що спричинені ОСОБА_1 при дорожньо-транспортній пригоді 25 лютого 2012 року ушкодження правої нижньої кінцівки у виді чисельних багатоуламкових відкритих та закритих переломів кісток (стегнової, обох гомілкових у двох анатомічних ділянках і стопи - таранної та п`яткової) із масивним травмуванням м`яких тканин, за своїми наслідками призвели до незворотніх (стійких) порушень її функції. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК) щорічно впродовж 2012-2015 p.p., а у 2016 р. - на строк до 2018 p., визначалася група інвалідності, а саме:
- перша "Б" у 2012-2014 p.p. (акти огляду МСЕК: № 43/1 від 14.06.2012, № 232/4 від 19.06.2013, №35/1 від 09.07.2014), при встановлених діагнозах - консолідуючих (незрощених) переломів правої нижньої кінцівки з наявністю металофіксаторів (стегнової кістки у 2012-2104 p.p., великогомілкової кістки у 2012 та 2013 p.p., правої таранної кістки у 2012 р.) та різко виразної функціональної недостатності колінного та гомілковоступневого суглобів; 
- друга у 2015 та 2016 p.p. (акти огляду МСЕК: № 264/7 від 08.07.2015, № 196/6 від 08.09.2016), при встановлених діагнозах - консолідованих (зрощених) переломів правої нижньої кінцівки з наявністю металофіксаторів, деформуючого остеоартрозу колінного суглобу III ст., його вадово згинальної постави і стійкої згинально-розгинальної контрактури з функціональною недостатністю суглобу (ФНС) III ст., контрактури гомілково-ступневого суглобу з ФНС ІІ-ІІІ ст.
       Крім цього, за відображеними у медичних документах даними лікарських обстежень та інструментальних досліджень (УЗД судин), перебіг травматичного процесу у правій нижній кінцівці ОСОБА_1 супроводжувався розладами крово- та лімфотоку у виді тромбозу судин (флеботромбозу підколінногомілкового сегменту) з явищами хронічної лімфовенозної недостатності, прогресуючого набряку і порушення трофіки (живлення) м`яких тканин з виникненням поширених гнійно-некротичних виразок гомілки і стопи, що в кінцевому результаті, при виникненні клінічних ознак порушення прохідності гомілкових артерій (за даними УЗД - проявів їх тромбозу), з метою упередження прогресування некротичних змін в тканинах гомілки і розвитку загрожуючих життю явищ, призвело до необхідності оперативного втручання - ампутації правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна, яке в ургентному (за життєвими показами) порядку було проведене 29.08.2018 року у Львівській обласній клінічній лікарні. Встановлені у ОСОБА_1 характер та об`єм переломів кісток кінцівки, свідчать про значний за силою травмуючий вплив, при якому беззаперечно ушкоджуються також навколишні м`які тканини і судини з розвитком в них у наступному реактивно-запальних змін. Отже, зважаючи на наведене та відсутність за даними клініко - інструментальних обстежень ОСОБА_1 супутніх хворобливих змін у судинах кінцівки, між отриманою ним у дорожньо-транспортній пригоді 25 лютого 2012 року травмою правої нижньої кінцівки і розвитком в наступному порушень крово- та лімфотоку, що призвело до необхідності її ампутації, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.
       Після проведеного оперативного втручання, ОСОБА_1 17.09.2018 р. МСЕК визначила другу групу інвалідності на строк до 01.09.2019 р. за діагнозом - "ампутаційна непротезована кукса правого стегна на рівні середньої третини від 29.08.2018р. (травма в 2012 р.) як наслідок тромбозу гомілкових артерій правої нижньої кінцівки".
       Враховуючи виразність розладів функцій правої нижньої кінцівки у ОСОБА_9 , що відображені в актах огляду МСЕК за відповідні періоди, встановлено розмір стійкої втрати працездатності у ОСОБА_1 , як "менеджера (управителя) у сфері надання кредитів”, а саме: 
- при встановленні першої "Б" групи інвалідності із 14.06.2012 по 01.07.2013 та із 19.06.2013 по 01.07.2014, загальна працездатність була втрачена на 90 % (ст. 141 - 55% та ст. 151 б - 35%), професійна - на 100% (п. 12.3 - 60% та п. 14.3.2 - 40%); 
- при встановленні першої "Б" групи інвалідності із 09.07.2014 по 01.07.2015 загальна працездатність була втрачена на 85 % (ст. 141 - 55% та ст./ 147в - 30%), професійна - на 95 % (п. 12.3 - 60% та п. 13.4.3 - 35%); 
- при встановленні другої групи інвалідності із 08.07.2015 по 01.07.2016 загальна працездатність була втрачена на 55 % (ст. 1476 - 25%, ст. 156б - 20% і ст. 173б -10%), професійна - на 75 % (п. 13.4.3 - 35% п 15.3.2-20% п. 17.10.2 – 20%); 
- при встановленні другої групи інвалідності із 08.09.2016 по 01.09.2018, загальна працездатність була втрачена на 60 % (ст. 1476 - 25%, ст. 1566 - 20% і ст. 173в - 15%), професійна - на 80 % (п. 13.4.3 - 35%, п. 15.3.2 - 20%, п. 17.10.3 - 25%); 
- при встановленні другої групи інвалідності із 17.09.2018 по 01.09.2019 загальна працездатність втрачена ОСОБА_1 відповідно до ст. 140 на 65 %, професійна - відповідно до п. 12.2.2 на 70%.
       Розмір стійкої втрати загальної працездатності експертами встановлювався відповідно до "Таблиці відсотків втрати загальної працездатності внаслідок різних травм", затвердженої наказом МФ № 2 від 08.01.1986 p.; розмір стійкої втрати професійної працездатності - відповідно до "Порядку встановлення МСЕК ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках", затвердженого наказом МОЗ України № 420 від 05.06.2012 р. та таблиці № 9 "Критеріїв встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках", затверджених тим же наказом.
       Позивач ОСОБА_1 в 1998 році закінчив Бучацький інститут менеджменту та аудиту і отримав повну вищу освіту за спеціальністю “Облік і аудит” та здобув кваліфікацію економіста (підтверджується копією диплома серії НОМЕР_7 ); з 18.04.2000 року по 30.11.2004 року працював в Бучацькому відділенні ВАТ “Державний ощадний банк України” на посадах економіста по кредитуванню, економіста І категорії, головного економіста, заступника керуючого відділенням у сфері надання кредитів», з 07.12.2004 року по 20.07.2009 року на посаді заступника відділення АКІБ “УкрСиббанк”, та у СПД ОСОБА_10 (ідентифікаційний номер – НОМЕР_8 ) з 24.02.2010 року на посаді технічного директора, в подальшому був переведений на посаду адміністратора з 17.09.2011 року та звільнений з роботи 01.09.2011 року, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_9 .
       Таким чином на момент ДТП 25.02.2012 року позивач ОСОБА_1 не працював.
       Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок з відшкодування позивачу втраченого заробітку у зв`язку із стійкою втратою працездатності повинен нести відповідач, оскільки на час ДТП позивач не працював та розмір відшкодування повинен обчислюватись з врахуванням мінімального розміру заробітної плати і встановленого ступеня втрати професійної працездатності.
       Колегія погоджується з такими висновками суду.
       Згідно з частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
       Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.         
       Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”.
       Статтею 22 вказаного Закону передбачено відшкодування шкоди, заподіяної третій особі. Відповідно до пункту 22.1 при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
       Згідно статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов`язана: з лікуванням потерпілого, з тимчасовою втратою працездатності, із стійкою втратою працездатності потерпілим, із смертю потерпілого.
       Стаття 26 Закону регулює відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим. Редакцією даної статті на час скоєння ДТП встановлено, що у зв`язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкою втратою потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого виду страхування (п.26.1). Потерпілим, які на момент страхового випадку не одержували доходи, у зв`язку з стійкою втратою працездатності відшкодовуються витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням та доглядом в домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів (п. 26.5).
       Отже, Закон України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” передбачає обов`язок страховика відшкодувати потерпілому доходи неотримані у зв`язку із стійкою втратою працездатності.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 на час ДТП ніде не працював. Згідно довідки Бучацької об`єднаної ДПІ доходів не отримував. 
       Встановивши, що ОСОБА_1 не отримував доходів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у страховика відсутній обов`язок з відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.
       Враховуючи наведене, обґрунтованим є висновок про те, що обов`язок по відшкодуванню шкоди у зв`язку із стійкою втратою потерпілим працездатності повинна нести особа відповідальна за заподіяну шкоду на загальних підставах (відповідно до параграфа 2 глави 82 ЦК України).
       Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід) втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної чи загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування , санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
       Суд першої інстанції вірно визначив розмір відшкодування ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності виходячи з мінімального розміру заробітної плати встановленої Законом України “Про Державний бюджет” на відповідні роки та ступеня втрати працездатності.
       Доводи апелянта про те, що позивач має право на відшкодування шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності з страхової компанії з посиланням на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12.02.2015 року у справі №607/100581/14-ц (а.с.47-54 т.2) не заслуговують уваги суду з вищевказаних мотивів. Крім цього, як встановлено в суді апеляційної інстанції , що позивач під час розгляду вказаної справи подавав заяву про уточнення позовних вимог, в якій вимоги про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкої втратою працездатності не підтримував, а отже рішення щодо таких позовних вимог судом не приймалось.
       Посилання представника апелянта на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2017 року у справі №595/539/16, якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ПАТ “УПСК” про те, що позивач відмовився від вимог до ПАТ “УПСК” також не заслуговують уваги суду виходячи з відсутності у страховика обов`язку з відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності ОСОБА_1 (а.с.49-51 т.1). Крім цього, мирова угода затверджувалась в межах заявлених позовних вимог, в які не входили вимоги про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності. Наявність затвердженої судом мирової угоди між ОСОБА_1 та ПАТ “УПСК” не звільняє ПП “Захід-хліб-збут-2002" від відповідальності з відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності ОСОБА_1 .
       Доводи апеляційної скарги про те, що висновок судово-медичної експертизи є неналежним та недопустимим доказом у справі з тих підстав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час проведення експертизи не входили до складу експертів (включені до складу експертів 24.05.2019 року, тоді як експертиза проводилась з 21.03.2019 по 17.04.2019 року) не спростовують висновків суду з огляду на таке.
       Вказану експертизу проводили судово-медичні експерти: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 
        ОСОБА_4 - завідувач ортопедично-травматологічним відділенням та ОСОБА_5 - професор кафедри хірургія №2 Тернопільського національного медичного університету ім. І. Я. Горбачевського включені до складу експертів згідно наказу Управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації № 32-к від 24.05.2019 року з напрямку “Травматологія” (Гаріян С.В.) та “Судинна хірургія” (Костів С.Я.). Дані експерти та експерт ОСОБА_12 були допитані в судовому засіданні та підтримали складений ними висновок. Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували висновки встановлені проведеною судово-медичною експертизою за участю зазначених експертів.
       Враховуючи вказане, докази наявні в матеріалах справи колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
       Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЗАХІД-ХЛІБ-ЗБУТ-2002" залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Гірський Б.О.

                                                                               Ходоровський М.В.