ПОСТАНОВА
Іменем України

11 листопада 2020 року 

м. Київ
справа №817/628/15
провадження №К/9901/42549/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Коваленко О.П., Стародуба О.П.,

розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017 (колегія у складі суддів Охрімчук І.Г., Капустинського М.М., Моніча Б.С.)
у справі №817/628/15
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства соціальної політики України 
про визнання дій неправомірними.

І. РУХ СПРАВИ

1.           ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Міністерства соціальної політики України, в якому просила визнати неправомірними дії Міністерства соціальної політики України, що полягають у відмові виділити їй кошти для забезпечення житлом та зобов`язати відповідача виділити кошти на вказані цілі. 
2.          Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 15.06.2015 визнано неправомірними дії Міністерства соціальної політики, що полягають у відмові виділити ОСОБА_1 кошти для забезпечення житлом; зобов`язано Міністерство соціальної політики України виділити кошти для забезпечення житлом ОСОБА_1 .
3.          Згодом, ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 27.06.2017 задоволено заяву ОСОБА_1 , змінено спосіб і порядок виконання постанови Сарненського районного суду від 15.06.2015 шляхом стягнення з Міністерства соціальної політики України цільовим призначенням коштів в сумі 1150000 грн. без ПДВ для забезпечення житлом позивача.
4.          Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
5.          У касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі постанови Сарненського районного суду від 15.06.2015 р., Сарненський районним судом був виданий виконавчий лист від 13.08.2015 р., копія знаходиться в матеріалах справи.
7.          З повідомлення Міністерства соціальної політики України від 13.03.2017 р. №8/0/7717 вбачається, що у зв`язку з наявністю обставин, що ускладнюють виконання рішення та роблять його неможливим, Мінсоцполітики зверталось до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо зміни способу і порядку виконання судового рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14.08.2015 №817/628/15 за рахунок державного бюджету України та направлення документів виконавчого провадження до органів Казначейства у порядку, передбаченому чинним законодавством. 
8.          З даного повідомлення також вбачається, що фінансування видатків для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не враховано в Законі України "Про Державний бюджет України". У 2015-2017 р.р. видатків на такі цілі не було передбачено. 
9.          З долученого ОСОБА_1 до заяви відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вбачається, що державним виконавцем було вжито відповідних заходів щодо визначення середньої вартості житла, яким необхідно забезпечити стягувача. 
10.          23.01.2017 на адресу стягувача та боржника було скеровано копію висновку від 06.12.2017 з незалежної оцінки майна, а саме середньої ринкової вартості однокімнатної квартири площею 49,7 кв.м. та зазначено, що даний висновок сторонами не оскаржувався.
11.          З долученої до матеріалів справи постанови про накладення штрафу від 20.03.2017 вбачається, що на Міністерство соціальної політики України було накладено штраф у розмірі 5100 грн. у зв`язку з невиконанням рішення Сарненського районного суду від 15.06.2015.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12.          Задовольняючи заяву позивача про зміну способу і порядку виконання постанови Сарненського районного суду від 15.06.2015, суд першої інстанції виходив з того, що на правовідносини щодо отримання коштів з державного органу за рішенням суду розповсюджуються приписи Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Суд погодився з доводами заявника про відсутність порядку виконання таких рішень у разі задоволення позовних вимог про виплату коштів без визначення певної суми та способу виконання рішення, а саме шляхом стягнення.
13.          Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні зазначеної заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зміна на підставі ст. 263 КАС України (у редакції до 15.12.2017) способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до ст. 162 КАС України (у редакції до 15.12.2017) способу відновлення порушеного права.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

14.          Позивач у касаційній скарзі наголошує на аргументах, покладених в основу рішення суду першої інстанції (п. 6 цієї постанови). На переконання заявника, слід застосувати норми Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

15.          Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судом норм процесуального права та вважає за необхідне зазначити наступне.
16.          Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
17.          Верховний Суд вже розглядав схожі справи, в яких вирішував питання щодо допустимості зміни способу виконання. Зокрема, у постанові від 30.01.2018 (справа №  281/1820/14-а), Суд зазначив:

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.
З огляду на наведене, встановлені судами обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 263 КАС України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум буде здійснена Управлінням після надходження відповідних сум із державного бюджету.
Посилання Управління на неможливість виконання рішення суду зобов`язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв`язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов`язання вчинити дії чи стягнення з нього коштів).
Для відновлення права позивача щодо виплати доплати до заробітної плати, передбаченої статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» судом прийнято постанову про зобов`язання УПСЗН Богунської районної ради міста Житомира нарахувати та виплатити таку доплату у встановленому законом розмірі, що відповідало заявленим позовним вимогам. Розрахунок належної позивачу доплати до заробітної плати судом не здійснювався, тому змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначену доплату на стягнення конкретної суми цієї доплати, буде змінено постанову по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.
За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви УПСЗН Богунської районної ради міста Житомира, оскільки зміна на підставі статті 263 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

18.          Зазначені висновки є релевантними і для справи, що розглядається. Суд не знаходить причин не погодитися з ними.
19.          Застосовуючи ці висновки в контексті обставин цієї справи, важливо відзначити, що суд не розраховував належної позивачу компенсації вартості не придбаного житла. Ціна житла не була предметом позову та з цього приводу спір судом не вирішувався. Тому, зміною способу виконання такої постанови із зобов`язання виділити кошти (без зазначення конкретної суми) на стягнення конкретної суми цієї доплати, змінено постанову по суті та вирішено питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.
20.          З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення зазначеної заяви відповідача, оскільки зміна на підставі ст. 263 КАС України (у редакції до 15.12.2017) способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до ст. 162 КАС України способу відновлення порушеного права.
21.          Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
22.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 263 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017), ст. 345, 350 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017 у справі №817/628/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб