КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                                 Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/10537/2019  
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                               Справа № 761/9251/20
 
01 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  -  Ратнікової В.М.
суддів                       -  Левенця Б.Б.
                                  -  Борисової О.В.
при секретарі           -   Масловській К.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)  Нещадима Івана Сергійовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року, постановлену під головуванням судді Рибака М.А., про відмову в задоволенні подання державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорного Володимира Ігоровича, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство «Універсал Банк» про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язання за рішенням,-
 
                                     в с т а н о в и в:
 
24 березня 2020 року державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорний Володимир Вікторович звернувся до  Шевченківського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України  боржника  ОСОБА_1 .
Подання обґрунтовував тим, що на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження №44559478 з виконання виконавчого листа № 2599/11 від 30.08.2012 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 2 894 690,27 грн. боргу. 
Виконавчий документ боржником повністю не виконано, декларацію про доходи  не надано, будь-яких дій, спрямованих на  виконання  рішення суду,  боржником не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». Залишок боргу згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві складає 2 849 930,18 грн.
В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що за період з 12.08.2015 року по 08.03.2020 року боржником здійснено 63 перетини державного кордону України. Поїздки за  межі України потребують певних фінансових витрат, які  здійснюються боржником, а на погашення боргу  боржник платежів не вносить.
Враховуючи викладене, просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України боржника ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань у межах виконавчого провадження №44559478 з примусового виконання виконавчого листа №2-599/11 від 30.08.2012 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні подання державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорного Володимира Ігоровича, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство «Універсал Банк» про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язання за рішенням.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 07 липня 2020 року начальник Шевченківського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)  Нещадим І.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року скасувати  та ухвалити нове судове рішення про задоволення подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника   ОСОБА_1 за межі України.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає що, відмовляючи у задоволенні  подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, суд першої інстанції не врахував, що державним виконавцем проведено ряд заходів з примусового виконання виконавчого листа, проте судове рішення боржником в повному обсязі не виконано.
Також судом першої інстанції не взято до уваги факт багаторазового перетинання боржником кордону України та що такі поїздки пов`язані з витрачанням грошових коштів у значному розмірі. При цьому на погашення  боргу  боржником платежі не вносяться. Вказані обставини свідчать про свідоме ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судових рішень, оскільки боржник в період з 30.08.2012 року живе повноцінним життям, харчується, одягається, працює, часто їздить за кордон та, маючи фінансову можливість, зобов`язання перед стягувачем не виконав.
Вважав, що така крайня міра примусового заходу, як обмеження у праві виїзду за межі України, змусить боржника виконати свої зобов`язання за судовими рішеннями.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Представник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник  ОСОБА_1 та представник стягувача Акціонерного товариства «Універсал Банк» в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому  колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30 серпня 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2-599/11 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»  заборгованості за кредитним договором у розмірі 363 325, 92 доларів  США, що по курсу НБУ станом на 18.04.2011 року складає 2 894 690,27 грн., з яких: заборгованість по сумі кредиту - 279331 долар США, що еквівалентно по курсу НБУ  сумі 2 225 485,94 грн.; відсотки - 40744,05 долари США, що еквівалентно по курсу НБУ сумі 324616 грн.; пеня -  43250,87 доларів. США, що еквівалентно по курсу НБУ  сумі 344 588,33 грн. (а.с.25-26)
Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.
19 серпня 2014 року до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції  у м. Києві від стягувача ПАТ «Універсал Банк» надійшла заява в якій вказано, що залишок заборгованості складає 1 871 905,30 грн. У зв`язку з тим, що боржник отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, що територіально відноситься до Відділу  державної виконавчої  служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, просив звернути стягнення на пенсію боржника ОСОБА_1 та винести постанову про закінчення виконавчого провадження та направити виконавчий лист на виконання до Відділу  державної виконавчої  служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві . (а.с.23)
Постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичної В.В. від 29 серпня 2014 року закінчено виконавче провадження №38796308 з виконання виконавчого листа №2-599/11, виданого 30 серпня 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва щодо боржника ОСОБА_1 на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». В даній постанові встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,  відомості щодо наявності  у боржника   нерухомого майна відсутні. Згідно відповіді УДАІ м. Києва за боржником зареєстрований транспортний засіб АЗЛК 21401, 1954 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно відповіді Державної податкової  служби  України боржник працює та згідно відповіді ПФУ боржник отримує пенсію та перебуває на обліку в ГУ ПФУ м. Києва. Згідно заяви від 19.08.2014 року стягувач просить виконавчий документ направити за місцем отримання боржником пенсії. (а.с.15)
Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бурли Віталія Едуардовича від 01 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження №44559478 з виконання виконавчого листа №2-599/11, виданого 30 серпня 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 2 894 690,27 грн.. (а.с.24)
В обґрунтування подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов`язання за рішенням та на підтвердження доводів про ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду, державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорним Володимиром Ігоровичем було надано наступні документи: 
1) відповідь №1061258657 від 18.03.2020 року на запит №75804396 від 18.03.202020 року до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та розмір його пенсії становить 10818,91 грн. (а.с.5); 
2) відповідь №1061251387 від 18.03.2020 року на запит №75804397 від 18.03.2020 року до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи з якої слідує, що такої інформації про боржника не знайдено (а.с.10); 
3) відповідь від 07.12.2018 року про те, що за реєстраційними  даними Міністерства  внутрішніх справ України відсутні записи про зареєстровані за боржником транспортні засоби (а.с.8); 
4) відповідь від 18.03.2020 року про те, що боржник на обліку в органах ДФС не перебуває (а.с.9); 
5) інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта з якої вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці ВАТ «Банк Універсальний» згідно із договором №1086 від 12.04.2007 року та на неї накладено арешт постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві №33618529 від 30.07.2012 року (а.с.6-7); 
6) лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 30.01.2018 року №3251/03 з якого вбачається, що з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №44559478 утримано борг в сумі 44760,09 грн. та виконавчий збір в сумі 5077,73 грн. Залишок боргу станом на 01.02.2018 року становить 2 849 930,18 грн. та виконавчого збору в сумі 284 391,29 грн. Витрати в сумі 100,00 грн. утримано в повному обсязі. (а.с.14)
Також до подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України додано відповідь на запит про перетин боржником державного кордону України з якої слідує, що боржник ОСОБА_1 в період з 12.08.2015 року по 08.03.2020 року неодноразово перетинав державний кордон України. (а.с.11-13)
Звертаючись до суду із  поданням про встановлення тимчасового обмеження  боржника ОСОБА_1 у праві  виїзду за межі України до виконання зобов`язання за рішенням суду, державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорний Володимир Ігорович посилався на те, що виконавчий документ боржником повністю не виконано, декларацію про доходи не надано, будь-яких дій, спрямованих на виконання  рішення суду боржником не здійснено, при цьому за період з 12.08.2015 року по 08.03.2020 року ним здійснено 63 перетини державного кордону України.
Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорного Володимира Ігоровича, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство «Універсал Банк» про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язання за рішенням, суд першої інстанції послався на те, що державним виконавцем не вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, не здійснено заходи щодо виходу  за місцем проживання боржника та будь-яких заходів щодо примусового виконання рішення суду. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів направлення на адресу боржника та отримання останнім викликів до державного виконавця, відсутні докази  отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника. За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що державний виконавець передчасно звернувся  до суду з поданням про вжиття крайнього заходу забезпечення  виконання рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон. Крім того,  державним виконавцем не надано і будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У свою чергу, згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження,  крім тих, що передбачені законом і є необхідними  в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки,  для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для  захисту  здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Порядок виконання рішень судів та рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України  «Про виконавче провадження».
Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і  порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
 Даним Законом також встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.
Так, відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в  Україну громадян України», право  громадянина  України  на  виїзд  з  України  може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він обізнаний з відомостями, які  становлять  державну таємницю,  - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством,  застосовано  запобіжний  захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;    він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;   він  ухиляється  від виконання зобов`язань, покладених на нього  судовим  рішенням  або  рішенням  інших  органів (посадових осіб),  що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом,  -  до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;  він  перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.
Вирішення  судом питання  про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано також статтею 441 ЦПК України.
Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.
Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.
Аналізуючи положення ст. 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого  висновку про те, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду  за  межі  України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем.
Значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»,  не означає саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження і не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання.
На момент звернення до суду з вказаним  поданням, факт ухилення боржника   від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.
Таким чином, під ухиленням від виконання зобов`язання варто розуміти такі  дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду,  за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання  та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З наданих  до подання доказів вбачається, що державним виконавцем було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа №  2-599/11 від  30.08.2012 року у виконавчому провадженні №  44559478, а саме: відкрито виконавче провадження, направлено запити до державних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником та його доходів, звернуто стягнення на пенсію боржника.
При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано звернуто увагу на те, що державним виконавцем не надано доказів вжиття всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, відсутні докази здійснення заходів щодо виходу державного виконавця за місцем проживання боржника, в копіях матеріалів виконавчого провадження, які  надані до суду першої інстанції разом з поданням, відсутні докази направлення на адресу боржника та отримання останнім викликів до державного виконавця, відсутні докази  отримання боржником копій постанов про відкриття виконавчого провадження, звернення стягнення на пенсію.
Крім того, з  доданої до подання копії заяви стягувача ПАТ «Універсал Банк» від 19 серпня 2014 року, адресованої Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції з проханням звернути стягнення на пенсію боржника ОСОБА_1 , винести постанову про закінчення виконавчого провадження та направити  виконавчий лист на  виконання до Відділу державної виконавчої служби  Шевченківського районного управління юстиції  у м.Києві,  вбачається, що залишок заборгованості за вказаним виконавчим листом складає 1 871 905,30 грн. (а.с.23)
При цьому, постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бурла Віталія Едуардовича від 01 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження №44559478 з виконання виконавчого листа №2-599/11, виданого 30 серпня 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 2 894 690,27 грн. (а.с.24)
З листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 30.01.2018 року №3251/03 вбачається, що з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №44559478 утримано борг в сумі 44760,09 грн. й залишок боргу станом на 01.02.2018 року становить 2 849 930,18 грн. (а.с.14)
Отже в матеріалах, доданих державним виконавцем до подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов`язання за рішенням суду,  існує суперечність щодо залишку заборгованості за виконавчим листом №2-599/11, виданого 30 серпня 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва
З аналізу приписів статті 81 ЦПК України у системному зв`язку з пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що саме на державного виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 2 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої Мін`юстом України від 2 квітня 2012 року № 489/20802 в поданні державного виконавця про обмеження виїзду боржника за межі України повинно зазначатись, зокрема, і підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.
Проте, будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення - виконавцем суду не надано. Навпаки, з матеріалів справи вбачається часткове виконання боржником рішення суду та поступове зменшення суми стягнутої заборгованості. 
Наявність у боржника закордонного паспорту не свідчить  про  його намір залишити  Україну з метою ухилення від виконання рішення суду, оскільки право на вільне пересування гарантоване Конституцією України.
За таких обставин колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції   про те, що  державний виконавець не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов`язань.
Колегією суддів враховується також те, що свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.
Врахувавши вказані вище  обставини справи та норми закону,  суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення подання державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорного Володимира Ігоровича про встановлення  тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання за рішенням суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги  начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)  Нещадима Івана Сергійовича.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
                                        п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)  Нещадима Івана Сергійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім  випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
          Повний текст  постанови  складено  02 жовтня  2020 року.
 
         Головуючий:                                          Судді: