ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 465/7251/18 пров. № А/857/11008/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Шевчук С.М., Обрізка І.М.
з участю секретаря судового засідання:            Смолинця А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 13 квітня 2020 року (постановлена суддею Кузь В.Я.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції у Львівській області Сеника Юрія Миколайовича (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції) про скасування рішення,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 464039 від 17.11.2018.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13.04.2020 позовну заяву було повернуто позивачу на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через порушення норм процесуального права просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що про наявність оскаржуваної ухвали його не було повідомлено ні телефоном, ні засобами електронної пошти, а тому він не був обізнаний про її існування, а відтак суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо повернення такої.
Відповідач та третя особа правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності. Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.
З обставин справи вбачається, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини, які стали підставою для прийняття оскаржуваної ухвали.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що  ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 11.12.2018 відкрито провадження по справі.
У подальшому, ухвалою від 30.01.2020, поданий адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, допущених при його подачі, як це зазначено в ухвалі та який не може перевищувати десяти днів з дня отримання заявником копії ухвали.
Однак, 07.03.2020 на адресу суду повернувся конверт разом із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».
Оскільки ухвала про залишення позову без руху відповідно до ч. 1 ст. 241 КАС України є судовим рішенням, питання вручення судових рішень врегульовано ч. 6 ст. 251 КАС України. При цьому, норми ч. 6 ст. 251 КАС України не передбачають, що днем вручення судового рішення є закінчення строку зберігання поштового відправлення або якщо конверт повернуто суду з незалежних від суду причин, як це передбачено ч. 11 ст. 126 КАС України для судових повісток і повідомлень.
Відповідно до ч.6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Зі змісту наведеної норми слідує, що судове рішення вважається належним чином врученим, якщо воно було вручено учаснику справи під розписку, засобами поштового зв`язку, за електронною адресою особи або у разі проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати відправлення, відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи.
Як вже було зазначено, поштовий конверт з рекомендованим повідомленням поштовим відділенням було повернуто до суду у зв`язку із «закінченням терміну зберігання».
Відміток про відмову отримати судове рішення чи відсутність позивача за місцезнаходженням на поштовому повідомленні не проставлено.
Крім того, колегія суддів зазначає, що в позовній заяві позивач, крім поштової адреси, зазначив номер засобу зв`язку (мобільний номер телефону), проте суд першої інстанції, отримавши повернуте поштове відправлення, не сповістив позивача за допомогою інших засобів зв`язку про залишення його позовної заяви без руху, в порядку, визначеному ст.129 КАС України.
У даному випадку, необхідність сповіщення учасників справи про залишення без руху їхніх позовних заяв та апеляційних скарг усіма наявними засобами зв`язку неодноразово зазначалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 12.08.2019 по справі №1340/5463/18, від 30.09.2019 по справі №1740/1950/18, від 30.03.2020 по справі №240/2765/19.
Колегія суддів звертає увагу, що положення ч.3 ст.77 КАС України надають суду право пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи.
Суд не повинен позбавляти особу права доступу до суду у зв`язку з відсутністю у неї певних документів, які можуть слугувати доказами у справі. Тим більше, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що визначено ч.2 ст.77 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції має можливість витребувати у суб`єкта владних повноважень копію оспорюваної постанови належної якості, проте, не скористався таким правом.
Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
В силу положень статті 13 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, допустив порушення норм процесуального права, що в свою чергу відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України, є підставою для її скасування і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.312, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу   судді Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я. від 13 квітня 2020 року по справі №465/7251/18 про повернення заяви скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей	
судді	 	С. М. Шевчук	
 	 	І. М. Обрізко 	
Повне судове рішення складено 03.11.2020.