ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 815/2609/16
адміністративне провадження № К/9901/19148/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Пасічник С.С.,  Юрченко В.П., 
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції касаційну скаргу Одеської митниці ДФС  
на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.07.2016 (суддя Стеценко О.О.)
та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 (головуючий суддя Вербицька Н.В., судді: Джабурія О.В, Крусян О.О.)
у справі № 815/2609/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська південна зернова компанія» 
до Одеської митниці ДФС
про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару, картки відмови в митному оформленні,  УСТАНОВИВ:
У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська південна зернова компанія» (далі - ТОВ «УПЗК», позивач) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці ДФС (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення Одеської митниці ДФС № 500040001/2016/410004/2 від 06.02.2016 про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2016/00009 від 06.02.2016.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.07.2016 у справі №815/2609/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016, позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Одеська митниця ДФС звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.07.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 у справі №815/2609/16, постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «УПЗК».
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано того, що надані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 Митного кодексу України додаткові документи та відомості. Судами попередніх інстанцій не було враховано того, що декларантом не були надані додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Судами не враховано, що у рішенні про коригування митної вартості товарів від 06.02.2016 №500040001/2016/410004/2 наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість товарів не може бути визнано, обґрунтовано використання резервного методу визначення митної вартості.
Позивач процесуальним правом надати письмові заперечення не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 05.01.2015 між позивачем ТОВ «УПЗК» (покупець) та компанією Fuji Industries Limited (Китай) (продавець) укладений контракт № 05/01-USGC, відповідно до п.2 якого продавець зобов`язувався поставити товар на умовах, що обумовлені у проформах-інвойсах згідно правил ІНКОТЕРМС - 2010. Додатковою угодою №6 від 05.12.2015 до вказаного контракту визначені умови поставки - СІF - Іллічівськ, Україна.
06.02.2016 року ТОВ «УПЗК» за МД № 500040001/2016/000750 до митного оформлення був заявлений товар «Полотна трикотажні із синтетичних волокон, вибивні», «Полотна трикотажні із синтетичних волокон, пофарбовані», «Тканина з синтетичних комплексних ниток з вмістом не менш як 85 мас. % текстурованих поліефірних ниток, пофарбована», виробник - Fuji Industries Limited, CN, країна виробництва CN, Китай.
Для підтвердження митної вартості зазначеного товару позивачем подані наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються № 05/01-USGC від 05.01.2015, Специфікація № 6 від 05.12.2015, доповнення до нього від 12.10.2015, коносамент № NBLG155194 від 22.12.2015, прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 03.12.2015 № 15ННD690, рахунок-фактура (інвойс) №15ННD690 від 16.12.2015, пакувальний лист № GЕSU5035961 від 16.02.2016, сертифікат про походження товару № 15С3301М7039/00148 від 16.12.2015, МД країни відправлення № 310120150522347451 від 15.12.2015 та інші документи, перелічені в графі 44 МД.
Під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності, а саме: дата МД країни відправлення 15.12.2015, що передує датам інвойсу, пакувального листа та сертифікату про проходження товару від 16.12.2015; вага брутто у пакувальному листі, сертифікаті про походження товару та МД країни відправлення відрізняється від ваги брутто у коносаменті;
У пункті 2 угоди не відображено, які саме складові входять у вартість товару зазначену продавцем, у той же час, у наданих товаросупровідних документах відсутня інформація щодо таких складових вартості передбачених умовами поставки СІF як: маркування, пакування, вартості самої упаковки, страхування та доставки товару до пункту призначення, що унеможливлює перевірку та співставлення складових заявленої декларантом митної вартості товару.
З огляду на викладене, згідно частини 3 статті 53 Митного кодексу України, декларанта було зобов`язано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Однак, декларант повідомив відповідача про неможливість надати витребувані документи.
В зв`язку з неподанням позивачем додаткових документів, витребуваних відповідачем на підставі частини 1 статті 55 Митного кодексу України, останнім здійснено коригування митної вартості заявленого позивачем товару та визначено її за резервним методом: товар № 1 з 2,8709 дол. США за кг. до 3,4 дол. США за кг., товар № 2 з 2,696090 дол. США за кг. до 3,76 дол. США за кг., товар № 3 з 0,726667 дол. США за м2 до 0,8851 дол. США за м2, проте не менш як 3,32 дол. США за кг., про що прийнято відповідне рішення № 500040001/2016/410004/2 року.
На підставі зазначеного рішення про коригування митної вартості товару відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2016/00009 від 06.02.2016 року.
Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів не наведено належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, в зв`язку з чим застосування митницею іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів є безпідставним.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано того, що надані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як зазначено судами попередніх інстанцій, з дослідженої судом копії МД країни відправлення № 310120150522347451 вбачається, що датою її складання є 15.12.2015, разом з тим датою експорту зазначено 17.12.2015. Пакувальний лист № GЕSU5035961, інвойс № 15ННD690, сертифікат про походження №15С3301М7039/00148, що пред`являлись позивачем до митного оформлення, датовані 16.12.2015, тобто раніше ніж дата експорту цього товару.
Що стосується посилань митного органу на невідповідність ваги брутто у пакувальному листі, сертифікаті про походження товару, МД країни відправлення (25590 кг) від ваги брутто у коносаменті (24334 кг), суди дійшли висновку, що до митного оформлення було надано товар вагою 25 590 кг, що відповідає пакувальному листу, сертифікату про походження товару, МД країни відправлення, та дає можливість ідентифікувати товар. Суди попередніх інстанцій підтримали позицію позивача, що розбіжності у вазі можуть мати місце, як помилки при зважуванні з урахуванням людського фактору.
Щодо посилань відповідача на відсутність інформації щодо складових вартості товару з урахуванням пункту 2 зовнішньоекономічного договору від 05.01.2015 №05/01-USGC, судами встановлено, що за змістом укладеного контракту №05/01-USGC від 05.01.2015 найменування та кількість товару, ціна, умови постачання, вартість партії поставки, строк поставки, інші умови обумовлюються сторонами в проформах-інвойсах або в інвойсах.
Кількість та вартість заявленого до декларування товару була визначена 05.12.2015 шляхом укладення додаткової угоди (специфікації) № 6 до контракту №05/01-USGC від 05.01.2015, тобто, як до дати складання МД країни відправлення, так і до дати експорту.
Розмір оплати за поставлений товар відбувається за одиницею виміру «метр», а не за одиницею виміру «кг». Про наявність розбіжності в одиниці виміру «м» митним органом не зазначено.
При цьому, з наданих позивачем до митного оформлення документів, які наявні в матеріалах справи, судом вірно встановлено, що ціна поставляємого позивачем товару, визначена ним в поданих МД: товари №№ 1, 2 - 0,89 дол. США за м2; товар №3 - 1,09 дол. США за м2, цілком відповідає ціні цього товару, що визначена у комерційному інвойсі, а також відповідає даним митної декларації іноземної країни, що була представлена до митного оформлення.
Крім того, за умовами поставки CIF усі витрати, що пов`язані із доставкою товару (навантаження, розвантаження, фрахт, страхування вантажу та інше), покладені на продавця, вказані витрати не входять до складу митної вартості товару. При ввезенні товарів на митну територію України їх митна вартість визначається за фактурною вартістю до бази цін CIF-український порт. 
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України обов`язок декларанта надати на письмову вимогу органу доходів і зборів додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів настає лише у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно, наслідки від ненадання декларантом додаткових документів у вигляді відмови у митному оформленні товарів можуть бути застосовані, якщо вимога про надання додаткових документів дійсно мала під собою підстави.
Проте, жодної з підстав, встановленої частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, в ході судового розгляду справи судами попередніх інстанцій не встановлено.
На підставі викладеного, Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції, що позивачем подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за основним методом, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків Одеського окружного адміністративного суду та Одеського апеляційного адміністративного суду, а відтак відсутні підстави для їх скасування. 
Суд касаційної інстанції в силу положень частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення.
Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.07.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 у справі №815/2609/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді | І.А. Васильєва С.С. Пасічник   В.П. Юрченко