КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 378/344/20
провадження № 22-ц/824/12215/2020
 
23  жовтня  2020 року                                                                                                 м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача  Кирилюк Г. М.,
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,
 
розглянув в порядку письмового провадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не  підлягає  виконанню, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Безуглої Іванни Сергіївни на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 17 липня 2020 року в складі судді Гуртовенка  Р. В.,
 
встановив:
 
15.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до  суду з вказаним позовом, в якому просив визнати  виконавчий напис від 27.09.2019,  зареєстрований в реєстрі за № 8981,  вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є. М.,  про стягнення з нього на користь ТОВ « Фінансова  компанія  управління активами» коштів в сумі 16 965,48 грн згідно кредитного договору № 155/6636ACLAPT5 від 29.11.2012 таким, що не підлягає виконанню.
Позовні  вимоги обґрунтовував  тим, що 29.11.2012 між ним та ПАТ КБ «Платинум Банк» укладено кредитний договір №155/6636АСLАРТ5, відповідно до якого він отримав грошові кошти в сумі 6 431 грн на строк  до  16.12.2015. 
В січні 2020 року він  отримав постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П. П. про відкриття виконавчого провадження №61378697, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенка Є. М. від 27.09.2019,  зареєстрованого в реєстрі за №8981. 
Посилався на те, що  вчинений  виконавчий напис  суперечить  правилам  статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» щодо обов`язковості переліку певних документів та факту безспірності заборгованості, нарахованої  поза  межами строку  позовної давності. 
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 17 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
В поданій  апеляційній скарзі   ОСОБА_1 просить  скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Свої доводи мотивує тим, що він  не  отримував жодної вимоги стягувача, тому заборгованість  не  була безспірною.  Судом першої інстанції не витребувано  документи, на підставі яких   було вчинено   спірний виконавчий напис. 
Зазначив, що  виконавчий напис, з огляду на крайній строк виконання  зобов`язання, міг  бути вчинений  до 16.12.2018, а не  27.09.2019 року.  Той факт,  що  боржник начебто сплатив 1 000 грн 01.04.2018 нічим не підтверджується.  Позивач не  був присутнім  на  судових засіданнях, а тому  не  міг   підтвердити вказаний факт, як про це  зазначено  в оскаржуваному  рішенні.
Правом надання  відзиву на апеляційну  скаргу  учасники справи  не  скористались. 
Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається  з матеріалів справи, що 29 листопада 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника (рахунок) №155/6636ACLAPT5, за умовами якого банк надає   позичальнику грошові кошти (кредит)  у тимчасове платне  користування  на  поточні потреби, а позичальник зобов`язується  повернути  наданий кредит, сплатити проценти  за користування  кредитом   та комісії за надання  та обслуговування  кредиту, а також здійснити  всі інші платежі за кредитом  у встановлених даним договором розмірах  і строках та виконати свої зобов`язання   за договором  в повному обсязі (п.1.1 договору).  Сума кредиту - 6 726  грн, строк кредитування  - 36  місяців, фіксована процентна ставка за користування  кредитом -15%  річних, комісія за обслуговування  кредиту - 151 грн, дата повернення  кредиту - 16.12.2015  року (п.1.2 договору). 
27.09.2019  Остапенком  Є. М., приватним нотаріусом Харківського  міського  нотаріального  округу  Харківської області,  вчинено  виконавчий напис, за яким запропоновано  стягнути  з ОСОБА_2 невиплачені  в строк  грошові  кошти на  користь  ТОВ  «Фінансова  компанія    управління  активами», якому ТОВ  «Фінансова компанія  «Європейська агенція з повернення  боргів» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №20182407-1/2 від 24.07.2018, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №1706/1 від 17.06.2015, якому в свою чергу ПАТ «Платинум Банк» на підставі договору факторингу №2014028-Г від 28.10.2014 відступило  право вимоги за договором №155/6636ACLAPT5 від 29.12.2012, укладеного  між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 .  
Запропоновано  задовольнити вимоги ТОВ  «Фінансова компанія з управління  активами» та  стягнути з ОСОБА_1 за період з  27.10.2014  по 18.09.2019  включно   суму в розмірі: 6 404,96 грн - заборгованість за тілом кредиту;  1 746,72 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 8 663,80 грн - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею;  150 грн - плату за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 16 965,48 грн (а. с. 12).
Ухвалюючи рішення  про  відмову  в задоволенні  позову,  суд  першої  інстанції виходив з того, що  виконавчий напис вчинено нотаріусом з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки відбулося  переривання  строку  позовної  давності внаслідок здійснення  позивачем 01.04.2018 платежу  в сумі  1 000  грн, про  що  останній  не   заперечував.
Колегія суддів   не  може погодитись з  рішенням суду першої  інстанції  з огляду на таке.    
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до змісту ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).
Відповідно до змісту ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.
Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.
Ознакою безспірності вимоги є  відсутність  заперечень боржника  щодо заборгованості  та її  розрахунку, а також  відсутності  будь-яких  суперечностей у поданих  документах.  На підтвердження  безспірності  заборгованості нотаріусу  мають  бути подані   документи, що  свідчать  про визнання  боржником  вимог кредитора. Тобто  нотаріус повинен  упевнитися в розумінні  боржником  пред`явлених  до  нього  вимог і визнання  їх.  Документом,  що підтверджує  такий факт, є отримання  боржником  вимоги стягувача з підписом  боржника про  його  отримання.   
Матеріали справи не  містять  жодного  доказу  як направлення  такої вимоги боржнику,  так і  її  отримання  останнім.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, в тому числі, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат».
Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
У  відзиві  на  позовну  заяву представник  ТОВ  "Фінансова  компанія управління  активами" зазначив, що для  вчинення  виконавчого  напису  приватному  нотаріусу було  надано   розрахунок  заборгованості  та виписку,  які містяться в архівній справі, копію  якого  надано  до матеріалів справи (а.с. 44).
Як вбачається з розрахунку  заборгованості,  остання  нарахована за період  з 27.10.2014 по 16.08.2019, тобто   за межами строку позовної  давності, а тому  стягувач був позбавлений  можливості в позасудовому порядку реалізувати право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Виписки з рахунка  боржника із  зазначенням суми заборгованості та строків її погашення  з  відміткою стягувача  про  непогашення  заборгованості  суду  надано не було.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено боржником  або  уповноваженою на це особою. 
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про переривання строку позовної давності керуючись лише наданим відповідачем   розрахунком, без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу від 01.04.2018 особисто позивачем, та про визнання ним боргу, оскільки останній заперечував щодо вчинення таких дій (а.с. 54).
Окрім того, умовами кредитного договору №155/6636ACLAPT5 від 29.12.2012, укладеного  між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 ,  передбачено повернення кредиту шляхом внесення  визначених  договором  платежів в період з 08 по  13 число кожного  місяця, рівними платежами в сумі 385 грн. 
Суд першої інстанції  не звернув уваги на зазначені положення договору, не дослідив графік погашення кредитної заборгованості та не встановив чи передбачають такі умови виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати заборгованості по  пені, чи свідчить така дія про визнання всієї суми  боргу, а відтак  чи могла  ця обставина  бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших частин платежу.
З  огляду  на викладене,  суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що   нотаріусом не  було  допущено порушень   процедури вчинення  виконавчого  напису. 
За таких обставин та з підстав,  передбачених вищевказаними нормами матеріального права,   у суду першої інстанції  були наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки у розрахунок заборгованості за кредитним договором, на підставі якого був вчинений оспорюваний виконавчий напис, всупереч вимогам вищенаведених норм матеріального права включено заборгованість за кредитом за період з 27.10.2014 по16.08.2019, тобто за межами строку позовної давності, а тому така заборгованість не могла вважатися безспірною. 
Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, висновки суду не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, а відтак, у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України це є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про  відмову в задоволенні  позову. 
Частиною тринадцятою ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у справі, що розглядається, позов задоволено, тому в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК  України з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в дохід  держави підлягає стягненню  судовий  збір  в сумі 2 102  грн  (840,80  грн за подання  позовної заяви +  1261,20 грн за подання апеляційної  скарги), який не  був сплачений позивачем з огляду на  положення п.  13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Безуглої Іванни Сергіївни задовольнити.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 17 липня 2020 року  скасувати.
Ухвалити нове рішення про задоволення  позову. 
Визнати таким, що не підлягає виконанню,  виконавчий напис від 27 вересня 2019, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області  Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі  за № 8981,  про стягнення  з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» за  період з 27.10.2014  по  18.09.2019  включно  суми в загальному розмірі  16 965, 48 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» в дохід  держави судовий  збір  в сумі 2 102  грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                               Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                  І. М. Рейнарт                                
                                                                      
                                                                                            Т. А. Семенюк