УХВАЛА

12 жовтня 2020 року 

м. Київ

справа № 120/241/19-а

адміністративне провадження № К/9901/24335/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі №120/241/19-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:
- визнати інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14.11.2018 року - недостовірною; 
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державних виконавців при виконанні рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року, в невиконанні частині рішення Замостянського районного суду від                   01 березня 2004 року по погашенню встановленого залишку боргу повного розрахунку, що залишається не виплаченим та по виконанню мір зобов`язального характеру; 
- зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби ВП №44360795 від 13 вересня 2016 року про закінчення виконавчого провадження з виконання рішень ЄСПЛ від 17 липня 2014 року, як передчасну та прийняти міри по погашенню залишку боргу повного розрахунку; 
- сплатити 200000,00 грн моральної шкоди та 500,00 грн понесених витрат на лікування та захист порушених прав; 
- винести окрему ухвалу суду в адресу Міністерства юстиції України про тяганину і неналежне виконання судових рішень органами державної виконавчої служби, що стало предметом звернень і рішень ЄСПЛ, як таке, що вже нанесло та продовжує наносити збитки бюджету державі, у вигляді заявлених вимог по відшкодуванню за затримку погашення боргу повного розрахунку і мір зобов`язального характеру, згідно законодавства України.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від     25 червня 2019 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погодившись із постановами судів першої та апеляційної інстанції позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі №120/241/19-а у частині позовної вимоги щодо визнання недостовірною інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14 листопада 2018 року скасовано та в цій частині адміністративну справу №120/241/19-а направлено на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду. 
В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі №120/241/19-а залишено без змін.
За наслідками нового розгляду, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 12 жовтня 2018 року на протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення суду, спрямованої на адресу Міністра юстиції України - Петренка Павла Дмитровича.
Зобов`язано Міністерство юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_1 від            12 жовтня 2018 року на протиправні дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення суду, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
24 вересня 2020 року на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Пункт 20 статті 4 КАС України надає визначення терміну адміністративна справа незначної складності- як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
За змістом пункту 2 частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи стосовно оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію. 
Під час нового розгляду цієї справи, суди попередніх інстанцій надавали оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 в частині щодо визнання недостовірною інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14 листопада 2018 року.
Дослідивши встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справи, вивчивши викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, з`ясувавши характер спірних правовідносин, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту, врахувавши обсяг і характер досліджених судами доказів, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що ця адміністративна справа є справою незначної складності.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
У касаційній скарзі не наведено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також не вбачається виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу. Скаржник не продемонстрував й наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи. 
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, прийняті у справі незначної складності, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити. 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі №120/241/19-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк