ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/11014/13-а                                                         Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 листопада 2020 року                                                                             м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                       Аліменка В.О.
суддів:                                                                              Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дії, скасування податковиї повідомлень-рішень від 18.02.2013 №0000451720 та №0000451720, -
В С Т А Н О В И Л А:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва Державної податкової служби від 18.02.2013 №0000451720 про стягнення податку на доходи фізичних у розмірі 117 685,02 грн. та штрафних санкцій у розмірі 5 509,54 грн., №0000451720 про стягнення податку на додану вартість по вітчизняних товарах у розмірі 159  053,31 грн. та штрафних санкцій у розмірі 30 778,71 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в цілому та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі міста Києва Державної податкової служби за результатами проведеної перевірки позивача складено акт від 04.02.2013 №454/17-2202209189, згідно з висновком якого позивачем порушено вимоги:
- статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 № 13-92, пункту 19.1 статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України;
- підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачу донарахований податок з доходів фізичних осіб протягом перевіряємого періоду на суму 117             685,02 грн. та податок на додану вартість на суму 159 053,31 грн.
Висновки відповідача про порушення позивачем наведених норм ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 перевищено виручку від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 500 тисяч гривень, а відтак, вона, на думку контролюючого органу, повинна була перейти на загальну систему оподаткування та зареєструватися платником податку на додану вартість і сплачувати відповідні податкові зобов`язання.
На підставі акта перевірки від 04.02.2013 №454/17-2202209189, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі міста Києва Державної податкової служби 18.02.2013 прийнято податкові повідомлення-рішення:
- №0000451720, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 123 194,56 грн., в тому числі 117 685,02 грн. - основний платіж, 5 509,54 грн. - штрафні (фінансові) санкції;
- № 0000451720, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість в розмірі 189 832,62 грн., в тому числі 159 053,31 грн. - основний платіж, 30 778,71 грн. - штрафні (фінансові) санкції.
З матеріалів справи вбачається, що за даними звітів суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за І - IV-ий квартали 2009 року, І - IV-ий квартали 2010 року та І - IV-ий квартали 2011 року обсяги виручки від здійснення підприємницької діяльності (здавання в оренду власного нерухомого майна та роздрібної торгівлі) склали за 2009 рік в сумі 495 810,00 грн., за 2010 рік в сумі 499 300,00 грн. і за 2011 рік - 272 698,00 грн.
Відповідно до письмової довідки Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" б/н і б/д, даних з ЦБД ДРФО ДПА України про суми виплачених доходів та виписок з розрахункового рахунку позивача, за період з 01.01.2009 по 31.12.2009 року на рахунок позивача перераховані окремо сума орендної плати в розмірі 490 375,20 грн. (без ПДВ) та окремо сума компенсації комунальних послуг у розмірі 23 216,17 грн. (всього разом 513 591,37 грн.), за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 - сума орендної плати у розмірі 490 375,20 грн. (без ПДВ) та сума компенсації комунальних послуг - 23 932,79 грн. (всього разом 514 307,99 грн.), та за період з 01.01.2011 по 31.03.2011 - сума орендної плати у розмірі 122 593,80 грн. (без ПДВ) і сума компенсації комунальних послуг - 7 528,86 грн. (всього разом 130 122,66 грн.).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спрощена система оподаткування обліку та звітності поширюється на фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.
Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб`єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) (абзац 5 цієї статті).
Статтею 5 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" передбачено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).
Частиною першою  статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об`єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.
Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.
Підпунктами "а", "в" пункту 19.1 статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники податку зобов`язані, вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов`язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит. Подавати декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього Закону таке подання є обов`язковим; на вимогу податкового органу та у межах його компетенції, визначеної законодавством, пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкового кредиту, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у декларації з цього податку.
Відповідно до підпункту 2.3.1 статті 2 Закону України "Про податок на додану вартість" особа підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов`язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).
Згідно пункту 9.3 статті 9 цього ж Закону особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов`язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).
Таким чином, у разі перевищення граничного розміру виручки у платника єдиного податку виникає не тільки обов`язок перейти у наступному податковому періоді на загальну систему оподаткування, а й обов`язок оподаткувати суму такого перевищення (500000 грн.) за ставкою податком з доходів фізичних осіб і дотримуватись вимог, регламентованих           Законом України "Про податок на додану вартість", зокрема, щодо реєстрації платником податку на додану вартість. У разі перебування суб`єкта господарювання на загальній системі оподаткування, такий обов`язок виникає при сукупному перевищенні суми 300000 гривень від здійснення операцій (без урахування податку на додану вартість).
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 05.03.2020 у справі №2а-7408/10/1370 (адміністративне провадження №К/9901/39303/18).
Отже, встановлений нормативним актом обов`язок платника єдиного податку перейти на загальну систему оподаткування в зазначених випадках виникає в періоді (кварталі), що настає за звітним, в якому платник єдиного податку припустився порушень вимог, установлених у статті 1 Указу №727/98.
В той же час, згідно висновків викладених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.08.2017 (провадження К/800/20214/14), з метою правильного вирішення даної справи підлягають з`ясуванню та встановленню ДАТА перевищення 300 000,00 грн, після якої у суб`єкта підприємницької діяльності виникає обов`язок зареєструватися платником податку на додану вартість та оподаткувати операції з поставки товарів (послуг) цим податком.
Суд зазначає, що Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі міста Києва  Державної податкової служби не виконано вимоги ухвали Вищого адміністративного суду України від 09.08.2017 та ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від  01.09.2017.
Так, в додаткових додаткових поясненнях відповідача від 13.02.2018, інформація щодо дати перевищення позивачем ліміту, що дозволяє перебувати на спрощеній системі оподаткування, не наведена.  
Зазначена лише загальна інформація по кварталам, яка не відповідає навіть розрахунку відповідних грошових зобов`язань до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Перевіряючи правильність визначення відповідачем грошових зобов`язань позивачеві за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, судом встановлено, що контролюючим органом прийнято два рішення із однаковими реквізитами - від 18.02.2013 №0000451720, проте одним податковим повідомленням-рішенням від 18.02.2013 №0000451720 позивачу збільшено суму грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 123 194,56 грн.;  а іншим податковим повідомленням-рішенням від 18.02.2013 №0000451720 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 189 832,62 грн.
Відтак, враховуючи що відповідачем не доведено обгрунтованого визначення суми податкового зобов`язання, зазначеної в спірних податкових-повідомлень рішень, відповідно не доведено правильність визначеної суми податкових повідомлень-рішень.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.                         
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, 
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2020 року - без змін
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.    328,    329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 Л.В. Бєлова

                                                                                          А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено 23 листопада 2020 року.