ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/14797/14-ц	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/855/20 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Бершадська Г. В., Ходоровський М. В., 
з участі секретаря - Іванюта О.М. 
сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди П. Б.,представника ОСОБА_2 - адвоката Башуцького І. Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/14797/14-ц за апеляційною скаргою адвоката Вароди П. Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2020 року, ухваленого суддею Позняком В.М. у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування постанови приватного виконавця Мелиха Анатолія Івановича,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича у виконавчому провадженні №67168874, в якому вона є боржником, ОСОБА_1 - стягувачем. В обґрунтування вимог посилалась на те, що на виконанні в приватного виконавця знаходиться виконавче провадження щодо виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2016 року у справі №607/14797/14-ц, яким суд вирішив стягнути із неї в користь ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти в сумі 348 304 (триста сорок вісім тисяч триста чотири) грн. 36 коп. в рахунок погашення заборгованості згідно розписки про отримання коштів у позику від 15.10.2011 року, 1813 (одну тисячу вісімсот тринадцять) грн. 45 коп. судового збору та 2304 (дві тисяч триста чотири) грн. витрат за проведення експертизи. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А. І. від 26.05.2020 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, та інші доходи боржника ОСОБА_2 , а саме на заробітну плату. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки приватний виконавець у цьому виконавчому провадженні, може звернути стягнення тільки в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки жодного майна у спадщину після смерті ОСОБА_3 скаржник не отримала, відсутні підстави для винесення оскаржуваної постанови. На підставі вищевказаного просить визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І. про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника від 26.05.2020 року та стягнути з приватного виконавця судові витрати.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2020 року скаргу задоволено.
Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника від 26.05.2020 року винесену у виконавчому провадженні №67168874
Стягнуто з Приватного виконавця Мелиха Анатолія Івановича в користь ОСОБА_2 3000 (три тисячі) гривень судових витрат на правову допомогу.
ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_4 звернулась із апеляційною скаргою на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 28 липня 2020 року, в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування рішення. Посилається на те, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Висновки суду першої інстанції, що боржник ОСОБА_2 не отримала спадкове майно, яке залишилося після смерті її матері, оскільки на нього 1 жовтня 2018 року звернуто стягнення як на предмет іпотеки, є абсолютно безпідставними, оскільки ні ЦК України, ані іншими законодавчими актами не визначено такого способу прийняття спадщини в натурі або не в натурі. Оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року у справі №607/14797/14-ц, яке виконується на підставі виконавчого листа, який не визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, скарга боржника ОСОБА_2 . Не підлягала задоволенню. 
У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Мелих А.І. просить апеляційну скаргу задовольнити та скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 28 липня 2020 року. Вказує на те, що ЗУ “Про виконавче провадження” не зобов`язано виконавця до відкриття виконавчого провадження з`ясовувати одержання у спадщину після смерті майна боржником та відповідно приймати рішення про відкриття виконавчого провадження чи відмови у відкритті виконавчого провадження у зв`язку із відсутністю фактичної державної реєстрації майна за боржником.
Представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на викладені у ній доводи.
ОСОБА_2 заперечила апеляційну скаргу. Ухвалу суду вважає законною.
Приватний виконавець Мелих А.І. В судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання.
Відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.        
Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду вищевказаним вимогам закону відповідає.
Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2016 року, стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти в сумі 348 304 (триста сорок вісім тисяч триста чотири) грн. 36 коп. в рахунок погашення заборгованості згідно розписки про отримання коштів у позику від 15.10.2011 року, 1813 (одну тисячу вісімсот тринадцять) грн. 45 коп. судового збору та 2304 (дві тисяч триста чотири) грн. витрат за проведення експертизи.
Боржник ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на день своєї смерті була власником домоволодіння по АДРЕСА_1 .
10 вересня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57168874 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду № 607/14797/14-ц від 15.02.2017 року про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти в сумі 348 304 (триста сорок вісім тисяч триста чотири) грн. 36 коп. в рахунок погашення заборгованості згідно розписки про отримання коштів у позику від 15.10.2011 року, 1813 (одну тисячу вісімсот тринадцять) грн. 45 коп. судового збору та 2304 (дві тисяч триста чотири) грн. витрат за проведення експертизи.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича від 26.05.2020 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у ФОП ОСОБА_5 .
Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», ст. 3 якого визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно з ч.ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення. 
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування постанови приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення скарги.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А. І. від 26.05.2020 року, якою звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, та інші доходи боржника ОСОБА_2 , а саме на її заробітну плату, зазначала, що вважає вказану постанову незаконною, оскільки приватний виконавець у даному виконавчому провадженні міг звернути стягнення тільки в межах вартості майна, одержаного нею у спадщину. Оскільки жодного майна у спадщину після смерті матері ОСОБА_3 вона фактично не отримала, оскільки на спадковий будинок звернено стягнення по інших зобов`язаннях померлої ОСОБА_3 , відсутні підстави для винесення оскаржуваної постанови. 
Відповідно до вимог ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
10 вересня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57168874 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду № 607/14797/14-ц від 15.02.2017 року про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти в сумі 348 304 (триста сорок вісім тисяч триста чотири) грн. 36 коп. в рахунок погашення заборгованості згідно розписки про отримання коштів у позику від 15.10.2011 року, 1813 (одну тисячу вісімсот тринадцять) грн. 45 коп. судового збору та 2304 (дві тисяч триста чотири) грн. витрат за проведення експертизи.
Таким чином, зі змісту даного виконавчого листа вбачається, що стягнення заборгованості із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 проводиться тільки в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Доводи апеляційної скарги , що ОСОБА_2 отримала у спадщину житловий будинок, по АДРЕСА_1 , а тому оскаржувана постанова державного виконавця є законною колегія суддів не приймає до уваги, як необгрунтовані. 
З матеріалів справи справи вбачається, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у справі №607/23825/18 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , Комунального підприємства "Агентство державної реєстрації та інвентаризації" Заводської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , Публічне акціонерне товариство "Банк Форум", приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Постановою суду у справі між тими ж сторонами, встановлено такі обставини, які не доказуються по даній справі, в силу частини четвертої статті 82 ЦПК України: 
- 25 липня 2008 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №240/08/26-2 за умовами якого ОСОБА_7 зобов`язаний повернути АКБ «Форум» кредитні кошти в розмірі 90 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення - по 24 липня 2018 року;
- в цей же день, 25 липня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», як кредитором та іпотекодержателем, ОСОБА_3 , як іпотекодавцем та майновим поручителем, ОСОБА_7 , як боржником, укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу за реєстровим №6218. Згідно умов Іпотечного договору його предметом є спірне домоволодіння, яке на праві власності належить ОСОБА_3 . Даний іпотечний договір укладено з метою забезпечення виконання ОСОБА_8 зобов`язань, що випливають з укладеного між АКБ «Форум» та останнім кредитного договору №240/08/26-23 ?( звірити зі справи) від 25 липня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_7 зобов`язаний повернути АКБ «Форум» кредитні кошти в розмірі 90 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення - по 24 липня 2018 року, а іпотекодержатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки у випадку невиконання основного зобов`язання.
29 червня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення в справі №2-1475/2010, яким позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задоволено частково, вирішено: стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №240/08/26-21Чу від 25 липня 2008 року в розмірі 98438,45 дол. США, що еквівалентно 777663,76 грн. шляхом звернення стягнення на житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами, що в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 на праві власності; виселити ОСОБА_3 з будинку, без надання іншого житлового приміщення.
23 лютого 2018 року ОСОБА_6 уклав з ПАТ «Банк Форум» договір №1028-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за Іпотечним договором №240/08/26-21Ч ? у від 25 липня 2008 року за реєстровим №6218, який посвідчений, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №233.
У пункті 1.1. Договору про відступлення прав за Іпотечним договором визначено, що у зв`язку з укладенням між Первісним Іпотекодержателем (ПАТ «Банк Форум») та Новим Іпотекодержателем ( ОСОБА_6 ) договору №1028-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором №240/08/26-21Ч від 25 липня 2008 року, первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за кредитним договором №240/08/26-21Му, що є його невід`ємною частиною.
01 жовтня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агентство державної реєстрації та інвентаризації» Заводської селищної ради прийнято рішення №43286484 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже згідно вищеноведеного встановлено, що звернуто стягнення за іншими зобов`язаннями спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що боржником підтверджено той факт, що на спадковий будинок звернуто стягнення за іншими зобов`язаннями спадкодавця, спадковим майном вона не скористалась, а тому факт наявності майна у боржника, яке одержане від спадкодавця та його вартість, при винесенні оскаржуваної постанови приватним виконавцем є нез`ясованим та права ОСОБА_2 є порушеними, а тому скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до статті 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Верховний Суд у своїй постанові від 11.04.2018 у справі № 918/858/16 зробив висновок, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги на дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби, підлягають розподілу відповідно до вимог процесуального закону.
З огляду на наведене, судові витрати ОСОБА_2 на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3000 гривень, які підтверджені додатком №2 до договору про надання правової допомоги від 17.02.2020 року, актом №2 обсягу наданої правничої допомоги від 15.10.2020 року, а також виписками за банківським рахунку від 07.10.2020 року, підлягають стягненню з приватного виконавця.
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.
Керуючись ст. ст. 368, 372, 374, 375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката Вароди П. Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з Приватного виконавця Мелиха Анатолія Івановича в користь ОСОБА_2 3000 (три тисячі) гривень судових витрат на правову допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 1 грудня 2020 року.

Головуюча:                                 Г.М. Шевчук 

Судді:                                                         Г.В. Бершадська

                                                        М.В. Ходоровський