Справа № 761/2940/17
Провадження № 1-кп/991/19/20

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року                                                                 місто Київ 

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів - головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (надалі – суд), 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 
прокурора ОСОБА_5 
захисника ОСОБА_6 
обвинуваченої ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні під час підготовчого провадження у залі судових засідань Вищого антикорупційного суду клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі – ЄРДР) 14 грудня 2015 року за № 42015220000001081 за обвинуваченням ОСОБА_7 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Фастів, Київської області, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,
ВСТАНОВИВ:

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. Клопотання захисника обгрунтоване тим, що:
- обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення за ч. 4 ст. 368 КК України, яке б узгоджувалося з диспозицією цієї статті; містить штучне збільшення обсягу обвинувачення, що має наслідком неправильну кваліфікацію та неправильне визначення підсудності цього кримінального провадження Вищому антикорупційному суду; викладені в обвинувальному акті обставини є незрозумілим для розуміння суті обвинувачення (1);
- обвинувальний акт не містить розміру шкоди та інформації про її спричинення (2);
- обвинувальний акт складений з порушення засад презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, оскільки містить дані про фактичне вчинення злочину особою із зазначенням її персональних даних і за відсутності встановленої вини; відсутності обвинувачення ОСОБА_8 , який на думку сторони захисту є співучасником кримінального правопорушення (3); 
- реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ч. ч. 1 і 2 ст. 109 КПК України, оскільки містить детальну інформацію про докази, найменування предметів, визначених речовими доказами, результати проведення процесуальних дій тощо (4).
Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала клопотання захисника ОСОБА_6 . 
Прокурор ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечувала з огляду на його необгрунтованість, відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та відсутність підстав для його повернення прокурору.
Суд, розглянувши клопотання захисника ОСОБА_6 , заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні, дійшов висновку, що це клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. ч. 1 і 2 ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення (1); реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування (2); вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування (3).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт у разі його невідповідності вимогам КПК України.
Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акту, а також перелік додатків до нього визначені вимогами ст. 291 КПК України. Будь-яких інших вимог до обвинувального акту норми КПК України не містять. Обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на норму (положення) закону та статті (частини статті) КК України, а також формулювання обвинувачення. Таким чином, обов`язковим є відображення в обвинувальному акті трьох складових частин: фактичних обставин кримінального правопорушення (1); правової кваліфікації (формули обвинувачення) (2) і формулювання обвинувачення (короткого викладу тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі) (3), при цьому фабулою обвинувачення є фактична модель вчиненого злочину, а формулою і формулюванням обвинувачення є правова модель злочину (юридичне формулювання), вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченій.
Публічне обвинувачення висувається обвинуваченому прокурором у процедурі судового розгляду шляхом оголошення останнім короткого викладу обвинувального акту (ч. 2 ст. 347 КПК України), що власне є початком судового розгляду, після чого суд роз`яснює суть обвинувачення, а також з`ясовує у обвинуваченої, чи зрозуміло воно їй (ч. 1 ст. 348 КПК України). Разом з тим, особа набуває статусу обвинуваченого у разі передання до суду обвинувального акту стосовно неї у порядку, встановленому вимогами ст. 291 КПК України (ч. 2 ст. 42 КПК України), у якому міститься офіційна версія сторони обвинувачення, яка сформована ним за наслідком проведеного досудового розслідування про вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого КК України.
З огляду на наведені норми процесуального права, дотримання вимог норми пункту «а» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у тому числі із застосуванням практики Європейського суду з прав людини як джерела права, яка викладена у низці його рішень, які зазначені у клопотанні захисника («Абрамов проти Росії», «Камасінскі проти Австрії», «Пелісьє та Сассі проти Франції» тощо) в аспекті дотримання цієї норми, зокрема, щодо необхідності роз`яснення обвинувачення особі, детального її інформування про причину обвинувачення (матеріальний аспект), його характер та юридичну кваліфікацію тощо, може бути забезпечене судом лише у змагальній процедурі під час судового розгляду цього кримінального провадження.
Підготовче провадження має завданням процесуальне та організаційне забезпечення судового розгляду, у зв`язку з чим суд у підготовчому судовому засіданні повинен, зокрема, встановити відповідає чи ні вимогам КПК України обвинувальний акт.
Суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, і щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації кримінального правопорушення. В обвинувальному акті зазначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, а наведені у ньому фактичні дані у сукупності дають уявлення про кожний з елементів кримінального правопорушення, що дозволяє порівняти юридичне формулювання з фактичними обставинами (фактичною складовою).
Наявність або відсутність зазначення в обвинувальному акті розміру шкоди та інформації про її спричинення залежить від результатів досудового розслідування, зокрема, від того була спричинена чи ні така шкода кримінальним правопорушенням, а також встановлений чи ні органом досудового розслідування розмір такої шкоди. Відсутність в обвинувальному акті розміру завданої кримінальним правопорушенням шкоди свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні така шкода відсутня або не встановлена органом досудового розслідування. Відсутність в обвинувальному акті розміру завданої кримінальним правопорушенням шкоди не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Суд вважає, що реєстр матеріалів досудового розслідування не суперечить вимогам ч. ч. 1 і 2 ст. 109 КПК України. 
На думку суду не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору також і решта доводів клопотання захисника.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини як джерела права, суд зобов`язаний обґрунтовувати своє рішення, але це не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від його характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України», «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Крім того, враховуючи завдання підготовчого провадження, а також права і повноваження суду у цій стадії судового провадження, останній позбавлений можливості здійснити перевірку наведених у клопотаннях захисника обставин та доводів на цій стадії судового провадження, оскільки це є предметом судового розгляду і процесу оцінки доказів, що може здійснюватися судом виключно під час судового розгляду та ухвалення остаточного судового рішення у цьому кримінальному провадженні.
За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що викладені у клопотанні захисника ОСОБА_6 доводи є предметом судового розгляду і процесу оцінки доказів, а тому не можуть бути досліджені та перевірені судом під час підготовчого провадження у цьому кримінальному провадженні, а обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування відповідають вимогам КПК України, у зв`язку з чим це клопотання про повернення обвинувального акту прокурору задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 314-316 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору – відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.
Повний текст ухвали складений і проголошений учасникам судового провадження у залі судових засідань Вищого антикорупційного суду 23 жовтня 2020 року.
Головуючий суддя         ОСОБА_1 

Судді -         ОСОБА_2 

ОСОБА_3