ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/4767/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2020 (суддя першої інстанції Новікова І.В.) в адміністративній справі №280/4767/20 за позовом   ОСОБА_1   до  Головного управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,- 
ВСТАНОВИВ:
15 липня 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ПФУ у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови судді у відставці ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 82% на 88%;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 07 червня 2018 року у розмірі 88% суддівської винагороди, зазначених у довідках Територіального Управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за зазначений період, та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум та в подальшому нараховувати щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 88%.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 28.11.1995 вона була призначена суддею Мелітопольського міського суду, а з 11.05.2017 за рішенням Вищої ради правосуддя звільнена у відставку зі стажем роботи, що дає право на відставку 22 роки 10 місяців 12 днів (з урахуванням половини строку навчання у вищому навчальному закладі - 01 рік 6 місяців 00 днів), у тому числі на посаді судді - 21 рік 04 місяці 12 днів. Позивач зазначає, що при призначені їй довічного грошового утримання відповідачем протиправно не було враховано половину строку навчання у вищому навчальному закладі - 01 рік 6 місяців 00 днів, а також не було враховано те, що згідно трудової книжки з 13.08.1991 по 14.05.1994 позивач працювала юрисконсультом на заводі безалкогольних напоїв в м. Мелітополь. Позивач вважає, що відповідно до положень статті 137 Закону №1402-VIII (в редакції з 05.08.2018), вона має право на зарахування до стажу роботи 2-х років у галузі права, що передували призначенню на посаду судді. За таких обставин, позивач вказує на те, що її стаж для визначення розміру грошового утримання складає 24 роки 10 місяців 12 днів, у зв`язку з чим вона має право на призначення грошового утримання в розмірі 88 відсотків суддівської винагороди. Просить задовольнити позовні вимоги. 
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2020 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо призначення ОСОБА_1 з 11.05.2017 щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 82 відсотки суддівської винагороди.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, половину періоду навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 01 рік 6 місяців 00 днів.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести починаючи з 11.05.2017 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 виходячи із 84 відсотків суддівської винагороди, з урахуванням раніше проведених виплат.
В задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Відповідач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в частині задоволених позовних вимог.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час апеляційного перегляду встановлено,  28.11.1995 Указом Президента України ОСОБА_1 призначена на посаду судді Мелітопольського міського суду.
11 травня 2017 року рішенням Вищої ради правосуддя №1098/0/15-17 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у відставку" позивача звільнено у відставку.
Також, судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує довічне грошове утримання у розмірі 82 відсотків грошового утримання судді за відповідною посадою.
15.06.2020 позивач звернулася до Мелітопольського відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою, в якій просила провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 88% замість 82% та нараховувати його у подальшому саме з 88%.
Листом відповідача від 19.06.2020 №5382-5487/К-02/8-0800/20 позивачу відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. 
Позивач не погодившись з відмовою Пенсійного фонду у перерахунку довічного грошового утримання, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до стажу роботи позивача на посаді судді слід зарахувати період навчання у вищому навчальному закладі «Українська державна юридична академія» з вересня 1988 по вересень 1991 року та 2 років роботи в галузі права (юрисконсульт на заводі безалкогольних напоїв в м.Мелітополь), які, в свою чергу, дають йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84%  заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII (далі по тексту Закон України №1402-VIII), який набрав чинності 30.09.2016, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів (Відомості Верховної Ради України, 2010 , №№ 41-45, статті 529; 2015, №№ 18-20, стаття 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів доходить висновків, що спірні правовідносини врегульовані Закон України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453 VI (далі по тексту Закон України №2453 VI).
За правилами частини першої статті 120 Закону України №2453 VI (у редакції, діючій на час подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно з вимогами статті 135 Закону України №2453 VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.
Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (у редакції, чинній до 28.03.2015року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Закону України №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України Про статус суддів від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон України №2862-XII).
Відповідно до частини першої статті 43 Закону України №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Водночас частиною першою статті 7 Закону України № 2862-XII було передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді від 03.09.2005 №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.
Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів від 10.07.1995 №584/95 (далі Указ Президента України №584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
З огляду на наведені норми законодавства, чинні на день призначення позивача на посаду судді, до його стажу роботи, що дає право на відставку судді, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та два роки роботи в галузі права за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Аналогічна правова позиція щодо обрахування стажу роботи судді у відставці висловлена Верховним Судом у справах цієї категорії, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №137/173/17.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стажу роботи позивача на посаді судді слід зарахувати період навчання у вищому навальному закладі з вересня1988року по вересень 1991 року та два роки робот в галузі права, які, в свою чергу, дають позивачці право отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84%  заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями  311,  315,  316,  321,  322,  328 Кодексу адміністративного судочинства України,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2020 в адміністративній справі №280/4767/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття  та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 26 жовтня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва