Ухвала
Іменем України 
03 грудня 2020 року
м. Київ
Справа № 344/841/20
Провадження № 51 – 1129 км 20
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 ,
суддів:                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
за участю: 
секретаря судового засідання                 ОСОБА_4 ,
представника ОСОБА_5                         ОСОБА_6 ,                        
 
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 червня 2020 року.
Зміст судових рішень і встановлені обставини
Постановою слідчого військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону від 
03 травня 2002 року в порушенні кримінальної справи щодо військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 та прапорщика 
ОСОБА_8 за ознаками злочинів, передбачених статтями 254, 254-1 КК України 1960 року, відмовлено на підставі ст. 6 п. 2 КПК України 1960 року за відсутністю в їх діях складу злочину.
Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 
14 лютого 2020 року скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на зазначену постанову слідчого військової прокуратури про відмову в порушенні кримінальної справи залишено без задоволення.      
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 17 червня 2020 року постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2020 року залишено без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 – без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала  
У касаційній скарзі  ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 посилається на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду за його скаргою на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи і просить їх скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Вважає, що висновки суду першої інстанції про пропущення строку на оскарження постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, передбаченого ст. 236-1 КПК України 1960 року, є помилковими, суд неправильно ототожнив ознайомлення підсудним з матеріалами основної кримінальної справи та врученням йому копії постанови слідчого військової прокуратури. Зазначає, що розгляд скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи суд першої інстанції провів без участі сторін, а апеляційний суд не спростував доводів його апеляційної скарги в цій частині. Указує на те, що судами не досліджувалось питання про офіційне вручення копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи ОСОБА_5 .   
У надісланій на адресу Верховного Суду заяві прокурор у справі ОСОБА_9 зазначає про безпідставність доводів касаційної скарги  ОСОБА_6 та просить залишити її без задоволення, а оскарженні судові рішення – без зміни. Прокурором також висловлено прохання щодо проведення касаційного розгляду без його участі.    
Позиції учасників судового провадження
Представник  ОСОБА_6 у судовому засіданні висловив доводи на підтримання своєї касаційної скарги та просив її задовольнити. 
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Стаття 236-1 КПК України 1960 року передбачає, що скарга на постанову органу дізнання, слідчого, прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи подається особою, інтересів якої вона стосується, або її представником до районного (міського) суду за місцерозташуванням органу або роботи посадової особи, яка винесла постанову, протягом семи днів з дня отримання копії постанови чи повідомлення прокурора про відмову в скасуванні постанови. 
Відповідно до вимог ст. 236-2 КПК України 1960 року скарга на постанову прокурора, слідчого, органу дізнання про відмову в порушенні кримінальної справи розглядається суддею одноособово не пізніше десяти днів з дня її надходження до суду. Суддя повідомляє прокурора та особу, яка подала скаргу, про час її розгляду. Розглянувши скаргу, суддя приймає одне з таких рішень: 1) скасовує постанову про відмову в порушенні кримінальної справи і повертає матеріали для проведення додаткової перевірки; 2) залишає скаргу без задоволення. 
Суди першої та апеляційної інстанцій дотримались зазначених вимог закону під час розгляду скарги ОСОБА_6 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.      
Приймаючи рішення про залишення без задоволення скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, суд першої інстанції визнав безпідставними посилання ОСОБА_6 на те, що фактично копію постанови слідчого військової прокуратури від 03 травня 2002 року він отримав 
01 березня 2018 року, а тому підлягають поновленню пропущені ним строки, передбачені ст. 236-1 КПК України 1960 року.     
Перевіривши матеріали справи, суд першої інстанції встановив, що вироком військового місцевого суду Івано-Франківського гарнізону від 05 липня 2002 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 423 ч. 2, ст. 425 ч. 2 КК України. 
Саме в межах зазначеної кримінальної справи, порушеної не за заявою ОСОБА_5 , а в результаті виявлення нестачі паливно-мастильних матеріалів в ході проведення документальних ревізій інспекцією Тилу Міністерства оборони України та ГоловКРУ Міністерства Оборони України, слідчим військової прокуратури винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 03 травня 2002 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_5 ознайомлювався з матеріалами цієї кримінальної справи щодо себе, у яких містилася зазначена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи. Як убачається із матеріалів кримінальної справи ОСОБА_5 та його захисник у період часу з 10 травня 2002 року по 31 травня 2002 року ознайомилися з матеріалами кримінальної справи в повному обсязі, про що свідчать їх підписи у протоколах оголошення обвинуваченому і захиснику про закінчення попереднього слідства та ознайомлення з матеріалами кримінальної справи.  
У зв`язку із наведеним суд першої інстанції визнав необґрунтованими посилання ОСОБА_6 на те, що строк оскарження постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 03 травня 2002 року слід відраховувати з моменту отримання ним копії цієї постанови.  
Крім того, подання скарги через 16 років після прийняття слідчим військової прокуратури зазначеної постанови від 03 травня 2002 року суд визнав зловживанням процесуальними правами.
Така позиція суду першої інстанції відповідає принципу правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливостями і непереборними обставинами (рішення Європейського суд з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року та «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року).
Встановивши обставини за скаргоюОСОБА_6 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, в тому числі і щодо пропущення скаржником строків, передбачених ст. 236-1 КПК України 1960 року, суд першої інстанції відповідно до ст. 236-2 КПК України 1960 року прийняв рішення про залишення  скарги ОСОБА_6 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи без задоволення. 
Посилання  ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 
10 вересня 2018 року є безпідставним. Зазначене судове рішення не може бути враховане колегією суддів як судова практика, оскільки воно прийнято щодо інших обставин та стосується реалізації прав заявника на оскарження постанови про закриття кримінальної справи.
Доводи касаційної скарги про розгляд скарги судом першої інстанції без участі сторін також є необґрунтованими. 
Як видно із матеріалів провадження,  ОСОБА_6 належним чином було повідомлено про відкладення судового розгляду за його проханням на 14 лютого 2020 року. У судове засідання ОСОБА_6 не з`явився та про причини своєї неявки не повідомив. Згідно з протоколом судового засідання від 14 лютого 2020 року, вислухавши думку прокурора, врахувавши те, що участь ОСОБА_6 не є обов`язковою, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, оскільки розгляд неодноразово відкладався за клопотанням ОСОБА_6 , суд дійшов до обґрунтованого висновку про можливість слухання справи за відсутності      ОСОБА_6 .
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_6  на постанову місцевого суду, перевірив викладені у ній доводи та визнав їх безпідставними, належним чином мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_6 і скасування оскаржених судових рішень не знаходить.
Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, Суд
ухвалив:
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 
14 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 червня 
2020 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах 
ОСОБА_5 – без задоволення.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                       ОСОБА_3