П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1757/20	
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів   – Домусчі С.Д.,
                                 – Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного  адміністративного суду від 04 серпня 2020 року по  справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року; середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 при проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення врахувати базовий місяць з моменту призначення на посаду - серпень 2010 року.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
09.06.2020 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про передачу адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 на розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 року запропоновано позивачу надати документи, що підтверджують зареєстроване у встановленому порядку місце перебування позивача за адресою, зазначеною у позовній заяві (фактичного місця перебування).
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року клопотання військової частини НОМЕР_1 про передачу справи на розгляд до іншого суду задоволено. Адміністративну справу №400/1757/20 передано для подальшого розгляду до Вінницького окружного адміністративного суду.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржувану ухвалу винесеною судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для подальшого розгляду до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідно до наявних у матеріалах справи документів, позивач фактично проживає в АДРЕСА_1 , та працює в місті Миколаєві в ТОВ «Південьгаззбут». Апелянт зазначає, що місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місцем перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Апелянт вважає що оскільки він оскаржує дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень (військова частина НОМЕР_1 ), що стосуються його прав, свобод та інтересів, заяву належить подавати за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача (ст. 25 КАС України). В обґрунтування своєї позиції апелянт також посилається на положення постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи не мітять доказу зареєстрованого у встановленому законом порядку місце перебування/знаходження, відповідно в даному випадку справа повинна розглядатись адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання позивача у м. Вінниці.
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У частині першій статті 125 Конституції України, частині першій статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зазначається, що судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності. Територіальна юрисдикція (підсудність) задля забезпечення доступності правосуддя для суб`єктів приватного права може бути загальною, альтернативною, виключною, із зв`язку справ.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.
Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил інстанційної, предметної та територіальної підсудності.
Так, частиною першою статті 22 КАС України врегульовано, що місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.
За правилами ч.1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини 2 статті 26 КАС України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України встановлює декілька видів територіальної підсудності, в тому числі: загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача).
Отже, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.
Таким чином, такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявленого позову є визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року; середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 при проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення врахувати базовий місяць з моменту призначення на посаду - серпень 2010 року.
Місцезнаходження відповідача згідно матеріалів справи та відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань – АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 у позовній заяві в якості місця свого проживання зазначає таку адресу: АДРЕСА_1 . На підтвердження адреси місця проживання позивачем надано до суду акт про фактичне проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; копії паспортів членів сім`ї з пропискою за адресою: АДРЕСА_1 , Миколаїв; довідку Управління соціальних виплат компенсацій Інгульського району про перебування на обліку ОСОБА_1 та користування пільгою як учасник бойових дій на житлово-комунальні з відповідним рішенням комісії (а.с. 93-99).
В той же час, із долученої позивачем копії паспорта громадянина України встановлено, що зареєстрованим місцем проживання останнього є АДРЕСА_3 .
Правовідносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-ІV (далі – Закон України №1382-ІV). 
У відповідності до статті 3 Закону України № 1382-IV, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;
- місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;
- документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист;
- реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ст. 3 Закону № 1382-IV документами, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи є - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.
Статтею 6 Закону № 1382-ІV визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Аналіз зазначених нормативно-правових норм дає підстави для висновку, що місце проживання - це житло, в якому проживає особа, а реєстрація у встановленому законом порядку місця проживання підтверджується вичерпним переліком певних документів, зокрема, паспорт громадянина України.
Крім того, механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів визначають Правила реєстрації місця проживання, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 (далі Правила).
Пунктом 3 Правил визначено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
За змістом пункту 9 Порядку відомості про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.
Отже, засвідчення факту місця проживання у публічно-правових відносинах, має бути підтверджено реєстраційними відомостями, внесеними в паспортний документ.
Вказане свідчить, що в розумінні статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження), відомості про яке внесено до паспорта цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.
Водночас, фактичне місце проживання позивача без реєстрації не може вважатися місцем проживання останнього "зареєстрованим у встановленому законом порядку" для цілей застосування статті 25 КАС   України при визначені підсудності такої справи.
Відтак, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що за територіальною підсудністю справа має розглядатись Вінницьким окружним адміністративним судом ґрунтується на правильному застосування норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного  адміністративного суду від 04 серпня 2020 року – залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного  адміністративного суду від 04 серпня 2020 року по  справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя:                                                              М.П. Коваль

Суддя:                                                                                     С.Д. Домусчі 

        Суддя:                                                                                     О.О. Кравець