Дата документу 09.12.2020 Справа № 335/3340/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/3340/19 Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/807/2797/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.
при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей» про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «Місто для людей» про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначила, що 01.06.2018р. нею було укладено нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого вона придбала у власність житлову квартиру АДРЕСА_1 . При укладанні вищезазначеного договору нею не приймалися будь-які зобов`язання щодо утримання майна (квартири) до дати набуття права власності, боргові зобов`язання не були переведені, та в будь-який інший спосіб нею не приймалися. У зв`язку із зазначеним та надходженням на адресу вказаної квартири за особовим рахунком платіжок про сплату боргу щодо надання житлово-комунальних послуг за попередній період, а саме, до 01.06.2018р., вона звернулась з листом до відповідача щодо здійснення коригування за особовим рахунком№ НОМЕР_1 та списанням з нього суми заборгованості, що уторилась до вказаної дати. Однак, листом від 17.07.2018р. за вих. № М-1329/18 відповідачем було відмовлено у задоволенні вказаних вимог.

Вважає, що відповідач ухиляється від дій щодо коригування заборгованості по особовому рахунку, який переоформлено на її ім`я в зв`язку з придбанням житлового приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначена бездіяльність відповідача призводить до порушення її соціальних та житлових прав, оскільки у зв`язку із наявною інформацією про існування боргу вона не може реалізувати право на отримання державної допомоги (субсидії). Але відповідач відмовляється від задоволення її вимог та в незаконних спосіб обліковує заборгованість за особовим рахунком.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просила зобов`язати відповідача здійснити коригування за особовим рахунком № НОМЕР_1 , що присвоєний житловій квартирі АДРЕСА_1 , списавши суму заборгованості, яка утворилась за період з 01.07.2018 року по 31.06.2018 року у розмірі 2 712,80 грн., з особового рахунку № НОМЕР_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано, хоча копію апеляційної с карги ним отримано 15.09.2020р., що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідач, будучи повідомлений про розгляд справи, про що мається зворотне поштове повідомлення про вручення судової повістки 06.11.2020р., до судового засідання апеляційного суду 09 грудня 2020р. свого представника не направив, клопотань та заяв до апеляційного суду не спрямував, а тому відповідно до ч. 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи, який проведено за відсутності відповідача. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Турчинського М.І., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами. 

Судом встановлено, що  відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 797, позивач ОСОБА_1 стала власником квартири АДРЕСА_1 .

На вищезазначену квартиру відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , який переоформлено на ОСОБА_1 як нового власника квартири.

Згідно відзиву відповідача на позовну заяву, станом на 01.07.2018р. за особовим рахунком № НОМЕР_1 значиться заборгованість зі сплати послуг з управління будинком у сумі 2 712,80 грн., яка виникла за період з 01.11.2017р. по 31.06.2018р.

Позивач зверталася з листом до ТОВ «Місто для людей» із заявою, в якій просила здійснити коригування суми заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 шляхом списання заборгованості, що утворилась до 01.06.2018р., та просила не відображати цю суму заборгованості у платіжках за надані їй послуги.

Листом ТОВ «Місто для людей» від 17.07.2018р. за вих. № М-1329/18 було відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

В позовній заяві ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача здійснити коригування за особовим рахунком № НОМЕР_1 , що присвоєний житловій квартирі АДРЕСА_1 , списавши суму заборгованості, яка утворилась за період з 01.07.2018 року по 31.06.2018 року у розмірі 2 712,80 грн., з особового рахунку № НОМЕР_1 .
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням, його переоформлення на іншого власника відбувається шляхом зміни його даних (ПІБ), а тому немає законних підстав для виключення з особового рахунку позивача № НОМЕР_2 суми заборгованості попереднього власника, що виникла до купівлі-продажу квартири за період з 01.07.2018р. по 31.06.2018р. Суд вважав, що при переході права власності на квартиру та переоформленні у зв`язку з цим особового рахунку відбувається перехід заборгованості по особовому рахунку квартири, яка утворилась у попередніх власників, а відтак її не можна ані списати, ані виключити за ініціативою нового власника квартири. Такі дії є правом суб`єкта господарської діяльності, але не її обов`зяком. Відтак, вимоги позивача про покладення обов`язку на відповідача списати заборгованість не можуть бути задоволені.
Також суд зазначив, що сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків, а у випадку непогашення заборгованості, чинним законодавством не передбачено припинення надання відповідачем зазначених послуг. Отже, за підсумковими висновками суд вважав, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню як необґрунтовані та не є належним способом захисту.
В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що до придбання квартири вона не була власницею чи користувачем цього житла, послугами відповідача не користувалась, не вчиняла правочинів щодо прийняття на себе боргів попередніх власників за отримані ними раніше послуг з житлово-комунальних послуг, та у договорі купівлі-продажу таких умов не передбачено. Тому на неї не може бути покладено обов`язку по сплаті заборгованості, яка утворилась до того, як вона стала власником квартири. Наявність вказаного боргу, який їй не належить, порушує її право на отримання субсидії. У такому разі вважає, що суд необґрунтовано відмовив в задоволенні її позову.

Перевіривши вказані доводи скарги, колегія вважає їх частково обґрунтованими з огляду на такі обставини. 
Вбачається, що ТОВ «Місто для людей» з 01.11.2017р. на підставі рішення виконавчого комітету ЗМР від 01.09.2017р. № 520 є управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , у якому позивач придбала квартиру АДРЕСА_4 .
По особовому рахунку № НОМЕР_2 обліковується заборгованість за послуги з управління будинком, яка утворилась станом на 01.06.2018р., тобто нараховувалась за послуги попередньому власнику вказаної квартири ОСОБА_2 . 

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2020 року у справі N 686/6276/19 (провадження N 61-3604 св 20).

Так, у вказаній постанові зазначено, що стаття 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку. Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.

         Верховний Суд зазначав, що тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги. Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.
Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

В цій справі встановлено, що договором купівлі-продажу від 01.06.2018р. квартири АДРЕСА_1 не передбачено умов щодо переведення заборгованості за житлово-комунальні послуги, зокрема, за послуги з управлінням будинком, що утворилась у продавця ОСОБА_2 , на покупця ОСОБА_1 . 
Ніяких інших правочинів щодо взяття на себе боргових зобов`язань ОСОБА_2 позивачем ОСОБА_1 в матеріалах справи не мається. 

З приводу здійснення коригування по особовому рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 зверталась з листом до ТОВ «Місто для людей». 

Згідно наданої відповіді № М-1329/18 від 17.07.2018р., ТОВ «Місто для людей» вказувало, що станом на 01.07.2018р. по особовому рахунку № НОМЕР_4 дійсно обліковується заборгованість зі сплати за управління будинком у сумі 2712,80 грн. за період з 01.11.2017р. по 31.06.2018р. 

Також відповідачем запропоновано ОСОБА_1 для запобігання збільшення суми заборгованості сплатити вище вказаний борг в термін до 01.08.2018р.

Аналогічні аргументи висловив відповідач у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , хоча в змісті відзиву вказував, серед іншого, що позивач не є правонаступником попереднього власника квартири і зобов`язаний сплачувати за житлово-комунальні послуги з моменту виникнення можливості користуватись такими послугами та надання таких послуг (з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно).

Але вважав, що він жодним чином не порушує права позивача, оскільки не зобов`язаний списувати борги за надані послуги, що не передбачено чинним законодавством. Тому вказував, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Між тим, наявність чужого боргу за надані послуги на особовому рахунку, який позивач переоформила на себе, позбавляє її права на оформлення субсидії, що є порушенням права позивача, зокрема, на соціальний захист.

Суд погодився з доводами відповідача, що у останнього не виникає обов`язку ані списувати, ані виключати заборгованість попереднього власника з особового рахунку, але не взяв до уваги, що попри вказівку у відзиві про неможливість покладення на позивача відповідальності по заборгованості, що виникла у попереднього власника, в листі-відповіді на ім`я позивача товариство запропонувала їй здійснити погашення заборгованості, що виникла до 01.06.2018р. Тобто відповідач має неоднозначну позицію, яку змінює взалежності від обставин та власного бажання, обґрунтовуючи відмову у проведенні коригування відсутністю такого обов`язку, але посилаючись на своє право. 

       Між тим, у вище наведеній справі N 686/6276/19 (провадження N 61-3604 св 20), розглянутій касаційним судом, останній погодився за таких же обставин з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, що наявність заборгованості по особовому рахунку позивача, яка виникла у попереднього власника, порушує його права та погодився із обраним способом захисту шляхом виключення з обліку по особовому рахунку позивача чужої заборгованості, що виникла у попереднього власника нерухомого майна.

Обставини справи та зміст позовних вимогах у справі, що розглядалась касаційним судом, та у цій справі є тотожніми, але в цій справі ОСОБА_1 просила здійснити коригування по особовому рахунку шляхом списання заборгованості, а у справі, що розглянута касаційним судом, зобов`язано здійснити коригування шляхом виключення з обліку по особовому рахунку чужої заборгованості.

Відповідно до положень статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободі та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб, який не суперечить закону.
Отже, з урахуванням тих обставин, що вимога позивача зводилась до того, щоб за нею не обраховувалась заборгованість попереднього власника, але вона неправильно визначила, що коригування мало відбутись у спосіб списання заборгованості з особового рахунку, що тягне за собою анулювання цієї заборгованості та неможливість її отримання відповідачем, то колегія вважає за можливе застосувати ефективний спосіб відповідно до положень наведеної норми (статті 5 ЦПКУ), зобов`язавши відповідача здійснити коригування шляхом виключення з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 цієї заборгованості, що виникла до набуття позивачем права власності на квартиру – до 01.06.2018р. 

Зважаючи на всі вище перелічені обставини, колегія визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення суду та приймає постанову про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2020 року у цій справі скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей» здійснити коригування шляхом виключення з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованості попереднього власника, яка утворилась за період до 01.06.2018р. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2020 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:                 Гончар М.С.

                Подліянова Г.С.