ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року          
м. Чернівці

справа №716/591/19
провадження 22-ц/822/782/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.,
секретар Чубрей І.І.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа Орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області,
апеляційна скарга  ОСОБА_1 ,
на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2020 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Пухарєва О.В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 травня 2009 року. Під час шлюбу в сторін народилася донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06 квітня 2017 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Діти зареєстровані та проживають з ним по АДРЕСА_1 . 
З січня 2019 року діти перебувають на його утриманні, він піклується про їхнє здоров`я та розвиток. Відповідачка матеріальної участі в житті дітей не приймає.
Просив суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову до досягнення дітьми повноліття.
В травні 2019 року відповідачка ОСОБА_2 пред`явила до позивача зустрічний позов про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів. 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що в шлюбі з позивачем у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне проживання та шлюбні відносини з відповідачем стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та частих суперечок, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Після розлучення діти деякий час період часу проживали разом із нею в орендованій квартирі в м.Чернівці, тож їй доводилось щодня довозити дітей в с. Горішні Шерівці, де вони відвідували навчальні заклади. Вона з відповідачем декілька разів чинила спроби для примирення та сім`я примирялась, однак, в січні 2019 року сторони знову припинили подружні стосунки, а вона із дітьми була змушена переїхати в орендовану квартиру в м.Чернівці. 15 січня 2019 року відповідач забрав дітей з навчальних закладів і під тиском фізичної розправи над нею заборонив їй приходити до дітей. 
Відповідач не може у повній мірі забезпечити належний догляд та виховання малолітніх дітей. Діти часто не мають чистого одягу та свіжо приготовленої їжі. Відповідач недостатньо приділяє уваги навчальному процесу доньки та вихованню і розвитку сина. Відповідач офіційно працевлаштований та утримує у господарстві багато домашніх тварин, догляд за якими потребує багато фізичних зусиль та часу, що відповідно впливає на його можливість належно виконувати його батьківські обов`язки.
Позивачка на даний час проживає у будинку своєї знайомої по АДРЕСА_2 . В даному житловому будинку є всі необхідні умови для нормального проживання та розвитку дітей. Вона зареєстрована приватним підприємцем та працює манікюрницею, що дозволяє їй мати достатній рівень доходів для утримання дітей. Спиртними напоями не зловживає, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Вважає, що в інтересах дітей, враховуючи їхній вік і особисту прихильність до кожного з батьків, вони мають проживати саме разом з нею. ЇЇ графік роботи дозволяє в повній та достатній мірі приділяти час дітям.
Посилаючись на те, що вона має бажання і можливості забезпечити дітей належним доглядом та опікою, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної забезпеченості, ОСОБА_2 , просила суд визначити місце проживання дітей з матір`ю.
Враховуючи той факт, що під час проживання дітей з нею, батько добровільно не надавав матеріальну допомогу, вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Відповідач офіційно працевлаштований транспортувальником в ПАТ "Чернівецькій олійно-жировий комбінат", отримує заробітну плату в розмірі 7000 гривень, а тому просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від його заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подання позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
В червні 2019 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог.
Посилався на те, що в житловому будинку де він проживає разом із дітьми, створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей. Діти відвідують навчальні заклади саме в с. Горішні Ширівці, Заставнівського району, Чернівецької області, мають тісні життєві зв`язки саме за місцем їхнього проживання. Відповідачка ОСОБА_2 не може дати дітям ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних, безпечних для здоров`я дітей умов проживання. Вважає, що проживання дітей разом із ним буде відповідати їхнім інтересам. 
Зазначав, що він має можливість забезпечити дітям належні умови проживання, повною мірою займатися їх вихованням, тому просив суд крім стягнення аліментів з ОСОБА_2 , визначити місце проживання дітей з батьком.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2020 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено та визначене місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з 06 травня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 
Визначаючи місце проживання дітей із матір`ю, суд першої інстанції виходив із того, що переваги батька в матеріально-побутовому стані, зокрема наявність у нього власного житла, більш зручних умов проживання, більшого матеріального доходу не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Без встановлення виключних обставин, які б надавали підстави для висновку про можливість розлучення дітей з матір`ю, задоволення позовних вимог позивача було б порушенням принципу пріоритетності прав та якнайкращого забезпечення інтересів дітей, адже для нормального фізичного, емоційного та психологічного розвитку дітям потрібні не лише гроші, а й материнська любов, догляд та виховання.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело неправильного вирішення справи.
Вказує на те, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки усім доказам у справі, безпосередньо дослідженим у судовому засіданні, які свідчать про протиправні дії та зловживання своїми правами позивачкою ОСОБА_2 , не було наведено мотивів прийняття чи відхилення аргументів відповідача за зустрічним позовом, що є порушенням вимог ч.ч.1-3,5 ст.263, п.п.2-6 ч.4 ст.265 ЦПК України.
В суді першої інстанції він пояснював, що ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, негативно впливає на розвиток малолітніх дітей, не цікавиться їх навчанням, не забезпечена житлом і не має власного доходу. Вона неспроможна забезпечити дітям повноцінний розвиток і матеріально утримувати їх.
Вважає врахування судом першої інстанції думки дитини, а саме доньки ОСОБА_3 , з приводу її бажання проживати з мамою ОСОБА_2 , є незаконним з двох підстав. Першої підставою є спілкування протягом години часу адвоката Спіжавки А.Ю. з донькою ОСОБА_5 , безпосередньо перед судовим засіданням, в якому була заслухана її думка. Таке спілкування є навіюванням малолітній дитині певних обставин, адже психологія дитини цього віку легко піддається впливу та переконанню. Друга підстава, це те, що думка дитини суперечить її інтересам, чого не може усвідомити донька в силу незалежних від неї обставин.
Крім того, думка його сина ОСОБА_6 судом не з`ясована, в силу його віку, однак вважає, що думка дитини у віці шести років все ж може бути з`ясована. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06 липня 2017 року.
Під час шлюбу в сторін народилася донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З довідки Горішньошеровецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області № 530 від 19 березня 2019 вбачається, що позивач, відповідач та їхні діти зареєстровані в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.12).
Актом обстеження на предмет відповідності проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації в будинку позивача, встановлено, що станом на 19 березня 2019 року малолітні діти проживали разом із батьком та перебували на повному його утриманні. ОСОБА_2 в будинку зареєстрована, але фактично не проживає. Будинок належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.13).
Згідно довідки від 24 квітня 2019 року малолітня ОСОБА_3 навчається в 2-Б кл. Горішньошеровецької ЗОШ (а.с.45). 
Згідно характеристики, виданої Горішньошеровецькою ЗОШ, ОСОБА_3 має навчальні досягнення середнього та достатнього рівнів, потребує постійного контролю дорослих. На уроках активна. Правила поведінки знає та виконує. Пропуски навчальних занять відсутні. На даний час проживає з батьком, батько постійно підтримує зв`язок із школою, відвідує батьківські збори. Мати з сім`єю не проживає. До дитини ставиться добре (а.с.46,83).
Згідно довідки № 09 від 23 квітня 2019 ОСОБА_4 з 01 жовтня 2016 року зарахований у Горішньошеровецький дошкільний навчальний заклад і на даний час відвідує середню групу (а.с.47). 
Згідно характеристики, виданої дошкільним навчальним закладом, ОСОБА_4 відвідує дитячий садочок з жовтня 2016 року. Відвідування регулярне. Пізнавальні процеси відповідають віку дитини. Дитина доглянута, чиста. Батько постійно підтримує зв`язок із садочком і вихователями, систематично відвідує батьківські збори, мати зв`язок із садком не підтримує (а.с.48, 84).
Батько дітей, ОСОБА_1 , працює в ПАТ «Чернівецький олійно-жировий комбінат» з 20 листопада 2015 року та позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання (а.с.15-16). 
Згідно медичної довідки від 12 березня 2019 та сертифікату від 08 листопада 2020 року, ОСОБА_1 на «Д» обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває ( а.с.81,82).
Актами обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від 19 березня 2019 року та 22 серпня2019 року встановлено, що малолітні діти проживають з батьком, який здійснює за ними догляд. Житловий будинок, загальною площею 130,4 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 належить йому на праві власності. В господарстві утримується двоє коней, четверо поросят, 10 шт. птиці (а.с.13,52).
Згідно довідок Чорнівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області №538 від 04 квітня 2019 року та №604 від 19 квітня ОСОБА_2 дійсно проживає в господарстві по АДРЕСА_2 , але не зареєстрована в ньому (а.с.41). За час проживання на території села ОСОБА_2 зарекомендувала себе з хорошої сторони. Остання до адміністративної відповідальності не притягалася, в порушеннях громадського порядку замічена не була, заяв і скарг відносно неї не надходило (а.с.42). 
ОСОБА_2 спиртними напоями не зловживає, на диспансерному обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога - не перебуває, що підтверджується сертифікатом та відповіддю Заставнівської ЦРЛ № 569 від 19 квітня 2019 року (а.с.43-44).
Відповідно до довідки Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області від 25 квітня 2019 року за № 3527/123/47/01-19, ОСОБА_2 до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.50-51).
Судом також встановлено, що станом на 03 травня 2019 року ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, за видом економічної діяльності «Надання послуг перукарнями та салонами краси» (а.с.56).
Судом першої інстанції, із пояснень сторін наданих в судовому засіданні, встановлено, що після подання позову до суду, з початку літа 2019, діти проживають разом із матір`ю та її чоловіком в будинку, який ОСОБА_2 має намір викупити.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 17 липня 2019, ОСОБА_2 разом із двома дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та співмешканцем ОСОБА_7 , проживає в двохкімнатному будинку, без санвузла. Житлово-побутові умови хороші. Будинок доглянутий, охайний, кімнати чисті, прибрані. Діти мають окремі місця для відпочинку, навчання, телевізор. Діти забезпечені всім необхідним: свіжою їжею, одягом, канцелярією. Все в гарному стані. Комісія дійшла висновку, що матеріально побутові умови проживання сприятливі для проживання дітей. (а.с.115).
26 липня 2019 ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , від шлюбу з яким ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї народилася третя дитина (а.с.173).
Згідно з висновком про визначення місця проживання малолітніх дітей від 23 серпня 2019 року № 01-39/21-1441, Заставнівська районна державна адміністрація Чернівецької області вважає за недоцільне визначити місце проживання дітей:  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  разом з батьком ОСОБА_1  виходячи із того, що останній має на праві власності житловий будинок, належним чином облаштований для стабільного розвитку дітей, отримує стабільний дохід, в той час як мати дітей власного житла не має, довідки про отримані доходи не надала (а.с.123,124).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до частини 7  статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Частинами 1, 2 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
До інших обставин, що мають істотне значення (у контексті приписів частини 1 статті 161 СК України), можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц та Верховним Судом у постановах від 20 березня 2019 року в справі № 363/3907/16-ц та від 27 листопада 2019 року у справі № 400/829/17.
З матеріалів справи вбачається, що і батько, і матір дітей мають позитивні характеристики, належним чином виконують свої батьківські обов`язки, позитивно характеризуються, мають джерела доходу та належні умови для проживання дітей, не зловживають спиртними напоями або наркотичними речовинами, не поводяться аморально. 
Разом з тим, оцінюючи дії та поведінку сторін саме з позиції дотримання інтересів їх малолітніх дітей, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що найбільш доцільним, сприятливим для дітей та відповідаючим їх інтересам буде рішення про необхідність встановлення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_2 .
Доказів того, що матір дітей своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дітей, ОСОБА_1 суду не надано.
При цьому, суд першої інстанції не керувався та не стверджував про наявність як такої «переваги матері» під час розгляду справи, а лише надав перевагу як найкращим інтересам малолітніх дітей.
Доводи апеляційної скарги про те, що матір дітей ОСОБА_2 не має власного житла, в той же час як батько дітей має у власності житловий будинок з належними умовами проживання, для суду є непереконливими.
Судом першої інстанції належним чином надавалась оцінка умовам проживання та матеріальному стану як матері дітей, так і батька. Зокрема судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 разом з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , новим чоловіком та третьою дитиною від другого шлюбу, проживають с. Чорнівка в будинку, який ОСОБА_2 має намір викупити. В даному будинку створені усі належні умови для проживання та виховання дітей. 
Сама по собі відсутність у матері дітей  житла на праві власності, не може вважатися пріоритетним при визначенні місця проживання дітей. 
Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги висновок Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання малолітніх дітей від 23 серпня 2019 року № 01-39/21-1441, оскільки такий висновок носить не обов`язковий, а рекомендаційний характер при прийнятті рішення щодо визначення місця проживання дітей.
При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що вказаний висновок є недостатньо обґрунтований та надає переваги батьку дитину лише з точки зору кращого матеріального стану, що при визначенні місця проживання дітей не може бути вирішальним. 
Водночас тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).
Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.
Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Судом першої інстанції було заслухано думку дитини ОСОБА_3 , висловлену нею під час судового засідання, яка пояснила, що вони з братом бажають проживати разом з мамою та обґрунтувала це тим, що мама з ними проводить більше часу, кожного вечора з ними грається. Вони не проти зустрічатися з татом кожної суботи та неділі. 
Доводи апелянта про те, що безпосередньо перед судовим засіданням, в якому була заслухана думка його доньки, з нею спілкувалася адвокат Спіжавка А.Ю., яка могла навіяти малолітній дитині певні обставини, а також, що судом першої інстанції не з`ясована думка сина ОСОБА_6 є необґрунтованими.
Вважається, що дитина під час заслуховування її в суді, в силу свого віку, має бути здатна висловити свою думку, сформулювати свої погляди та мати достатній рівень розуміння ситуації.
Судом встановлено, що малолітньому ОСОБА_4 на момент розгляду справи виповнилося 6 років.
На практиці підтвердити здатність/нездатність дитини самостійно висловлювати свою думку, можна висновком психологічного дослідження, довідкою з медичного закладу, закладу дошкільної освіти, школи тощо. Однак, доведення перед судом здатності/нездатності дитини самостійно висловлювати свою думку, тобто наявності у неї достатнього рівня розуміння, визначення справжньої, вільної від впливу (тиску) сторонніх осіб думки є обов`язком особи, яка висловлює такі твердження.
Будь-яких доказів можливості висловлення своєї думки малолітнім ОСОБА_1 щодо спору, який виник між його батьками щодо вирішення його місця проживання, в силу його віку, позивачем за зустрічним позовом суду не надано.
ОСОБА_1 також не доведено належними та допустимими доказами, що висловлена думка доньки ОСОБА_3 , про її бажання проживати разом із своє матір`ю, не відповідає її внутрішній волі чи інтересу.
Разом з тим, встановлено, що матір дітей не чинить ОСОБА_1 будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з дітьми, а також їх вихованні, а навпаки зі слів доньки, батько забирає їх з братом на вихідні до себе в с.Горішні Шерівці, Заставнівського району Чернівецької області, потім назад відвозить до мами. 
Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їх здоров`я, стан їхнього розвитку, незалежно від того з ким діти будуть проживати.
При цьому, колегія суддів зауважує, що батько дитини не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування з дітьми, вияв турботи стосовно них та участь у їх вихованні. Він може реалізувати свої права шляхом досягнення домовленості з матір`ю дітей про встановлення способу та порядку спілкування з дітьми або у разі виникнення спору звернутися за ухваленням такого рішення до органу опіки та піклування або суду.
Щодо обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про стягнення аліментів.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України).
Визначивши місце проживання дитини разом із матір`ю та встановивши, що діти на момент розгляду справи проживають з нею, домовленість між батьками щодо утримання дітей відсутня, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у заявленому нею розмірі.
При цьому, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо погодження чи непогодження з визначеним судом першої інстанції розміром стягуваних аліментів.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і апеляційний суд повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови 22 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                  М.І. Кулянда 
       
Судді: О.О. Одинак 

        І.Б. Перепелюк