ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2020 року                                Справа № 906/493/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г. ,  суддя Гудак А.В. 
секретар судового засідання Ткач Ю.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфарма" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 26.08.2020 р. у справі № 906/493/19 (суддя Лозинська І.В., повний текст ухвали складено 27.08.2020 р.) 
за скаргою ТОВ "Юніфарма" на дії (бездіяльність) державного виконавця Олевського районного відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нікітіної І.В. (м. Хмельницький) 
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфарма" (м. Київ)
до комунального підприємства "Олевська центральна районна аптека № 32" (Житомирська область, м. Олевськ)
про стягнення 273 576, 27 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог)
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився; 
відповідача - не з`явився;  
органу ДВС - не з`явився;   

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніфарма" звернулося до Господарського суду Житомирської області із скаргою на дії державного виконавця Олевського районного відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нікітіної І.В., в якій просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання; визнати недійсним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.06.2020 р. у виконавчому провадженні; зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження за виконавчим документом - ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. у справі № 906/493/19.
Обґрунтовуючи вимоги скарги, заявник зазначає, що дії державного виконавця щодо  повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з причин, що пред`явлена до виконання ухвала суду не відповідає у повній мірі ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" щодо вимог виконавчого документу та не підлягає виконанню, оскільки не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень та в ній не зазначено дату її видачі є неправомірними, порушують вимоги п. 2 ч. 1 ст. 3 та п. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 26.08.2020 р. у справі № 906/493/19 в задоволенні скарги ТОВ "Юніфарма" на дії державного виконавця - відмовлено.
Приймаючи ухвалу, суд першої інстанції погодився з доводами державного виконавця, що мирова угода, затверджена ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 у справі № 906/493/19 не містить положень про вчинення певних виконавчих дій, які в силу Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню, а саме, що в разі добровільного невиконання або порушення її умов, з винної сторони буде стягнуто наявний борг у примусовому порядку шляхом звернення до виконавчої служби. Окрім того, в резолютивній частині ухвали Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 у справі № 906/493/19 щодо тексту мирової угоди зазначено різні суми боргу.
Відтак, місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявником не доведено порушення державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження", тому в задоволенні скарги на дії державного виконавця у даній справі  відмовив.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Юніфарма" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, прийняти нове рішення, яким задоволити скаргу на дії державного виконавця.
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції неправильно оцінив норми ст. ст. 192, 193 ГПК України, вказавши, що сторони повинні були прописати в мировій угоді, що у випадку не виконання мирової угоди наявний борг буде стягнуто в примусовому порядку. У вказаних статтях ГПК України такої норми немає, крім того, сама мирова угода не є виконавчим документом, а виконавчим документом є саме ухвала про її затвердження. В ч. 3 ст. 193 ГПК України зазначено, що у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання рішень. Вказана норма ст. 193 ГПК України є імперативною і не залежить від того, чи є вказівка на примусове виконання в мировій угоді чи її немає. Умовою звернення для примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди є саме її добровільне невиконання сторонами.
Щодо посилання суду першої інстанції на те, що в тексті мирової угоди різні суми боргу, які неможливо визначити, то стягувач звертає увагу суду на графік, затверджений сторонами в мировій угоді, ухвалу Господарського суду Житомирської області від 28.12.2019 р., постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 р., де зазначено, що остаточна сума боргу складає 238 318, 05 грн., з яких: 233 918, 05 грн. - основний борг та 4 400 - пеня, і вони є зрозумілими.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не зазначив чим саме ухвала Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. у справі № 906/493/19 не відповідає вимогам ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження". Натомість ухвала Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. містить всі відомості, передбачені ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: наявні назва і дата видачі ухвали, найменування суду, який видав виконавчий документ, ПІП судді, дата і номер ухвали суду, повне найменування, місцезнаходження та ЄДРПОУ боржника і стягувача, резолютивна частина судового рішення, дата набрання судового рішення, строк пред`явлення до виконання, вказівка про те, що ухвала є виконавчим документом. В ухвалі вказані розміри сум для стягнення, строки виконання, тощо.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 р. скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали суду, відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено на 04.11.2020 р. об 15:30 год.

В судове засідання 04.11.2020 р. представники сторін не з`явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином,про що свідчать наявні в матеріалах справи  рекомендовані повідомлення про вручення поштового  відправлення .
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, товариство з обмеженою відповідальністю "Юніфарма" звернулося до Господарського суду Житомирської області із позовом про стягнення з комунального підприємства "Олевська центральна районна аптека № 32" 250 918, 05 грн. основного боргу та 39 658, 22 грн. пені на підставі договору поставки № 02/01/2017 від 01.01.2017 р.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. у справі № 906/493/19 було затверджено мирову угоду від 02.07.2019 р., укладену між ТзОВ "Юніфарма" та КП "Олевська центральна районна аптека № 32". В резолютивній частині ухвали Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. вказано, що відповідач зобов`язується в добровільному порядку і в повному обсязі сплатити заборгованість в сумі 238 918,05 грн. на розрахунковий рахунок позивача в строк до 30.09.2019 р. за наступним графіком: 79 000 грн. до 31.07.2019 р., 79 000 грн. до 31.08.2019 р., 80 318, 05 грн. до 30.09.2019 р. Позивач відмовляється від позову в частині стягнення 35 258, 22 грн. - пені. Стягувачем є товариство з обмеженою  відповідальністю "Юніфарма", а боржником комунальне підприємство "Олевська центральна районна аптека №32". Дана ухвала відповідно до ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом. Строк пред`явлення даної ухвали до виконання - три роки. Закрито провадження у справі № 906/493/19.
Дана ухвала не оскаржувалася учасниками справи та набрала законної сили.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 28.12.2019 р., яка залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 р. у справі № 906/493/19, відмовлено ТОВ "Юніфарма" в задоволенні заяви про виправлення в ухвалі суду від 02.07.2019 р. у справі № 906/493/19 описок та арифметичних помилок.
Приймаючи дані судові акти, суди вказали, що зазначені помилки не вплинули на погоджені права і обов`язки сторін в межах предмету спору, зазначені заявником описки були допущені безпосередньо в тексті заяви про затвердження мирової угоди, а також в тексті мирової угоди від 02.07.2019 р., зміст резолютивної частини ухвали Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. у справі № 906/493/19 повністю відповідає умовам укладеної між позивачем та відповідачем мирової угоди від 02.07.2019 р. Тобто, в даному випадку, судом в ухвалі від 02.07.2019 р. у справі № 906/493/19 не було допущено описок чи арифметичних помилок в розумінні ст. 243 ГПК України, а тому відсутні правові підстави для їх виправлення згідно ст. 243 ГПК України.

25.06.2020 р. до Олевського районного ВДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від ТОВ "Юніфарма" надійшла заява від 15.06.2020 р. вих. № 186 про відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника 56 618, 05 грн. боргу, що підтверджується відміткою на вхідному штемпелі органу ДВС № 5838. До даної заяви стягувачем долучено оригінал ухвали Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. у справі №906/493/19 та копію ухвали  Господарського суду Житомирської області від 28.12.2019 р.

Державним виконавцем Нікітіною І.В. повідомленням від 26.06.2020 р., у порядку п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання та зазначено, що пред`явлена до виконання ухвала Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. у справі №906/493/19 не відповідає в повній мірі вимогам виконавчого документа та не підлягає виконанню, оскільки не передбачає застосування заходів примусового виконання та в ній не зазначена дата її видачі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніфарма" звернулося до суду першої інстанції із скаргою на дії державного виконавця та просить визнати неправомірними його дії щодо винесення повідомлення від 26.06.2020 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання та визнати його недійсним, зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження за виконавчим документом.
Обґрунтовуючи вимоги скарги, заявник зазначає, що такі дії державного виконавця є неправомірними, порушують вимоги п. 2 ч. 1 ст. 3 та п. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Відмовляючи в задоволенні скарги ТзОВ "Юніфарма", суд першої інстанції зазначив, що мирова угода, затверджена ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. у справі № 906/493/19 не містить положень про вчинення певних виконавчих дій, які в силу Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню, а саме, що в разі добровільного невиконання або порушення її умов, з винної сторони буде стягнуто наявний борг у примусовому порядку шляхом звернення до виконавчої служби. Окрім того, в резолютивній частині ухвали Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 у справі № 906/493/19 щодо тексту мирової угоди зазначено різні суми боргу.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 339, ч. 2 ст. 342 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
За положеннями ст. 129 Конституції України та ст. ст. 18, 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на усій території України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, унормовано Законом України "Про виконавче провадження".
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Статтею 4 даного Закону передбачені вимоги до виконавчого документа. У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Пунктом 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону).

Як встановлено апеляційним господарським  судом, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. у справі № 906/493/19 було затверджено мирову угоду від 02.07.2019 р., укладену між ТзОВ "Юніфарма" та КП "Олевська центральна районна аптека № 32. 
Колегія суддів апеляційного суду відзначає, що ухвала Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р., якою затверджено мирову угоду у справі № 906/493/19 є судовим актом, для якого передбачений особливий порядок його виконання.
Так, у відповідності до приписів ст. 192 ГПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що мирова угода за своєю правовою природою це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно. У противному разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.
У разі ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов`язків за цією угодою: якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах.
Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов`язань сторін, тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.
У випадках невиконання зобов`язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р., якою затверджено мирову угоду у справі № 906/493/19 є виконавчим документом в силу п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" та цілком відповідає вимогам ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" щодо форми та змісту виконавчого документа, містить заходи примусового виконання та дату видачі.
Відтак, державним виконавцем винесено повідомлення від 26.06.2020 р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з порушенням положень Закону України "Про виконавче провадження", за відсутності визначених законом підстав.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що дії державного виконавця щодо винесення повідомлення від 26.06.2020 р., яким було повернуто виконавчий документ (ухвалу  суду від 02.07.2019р.) стягувачу без прийняття до виконання у порядку п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" є неправомірними, що є підставою для визнання його недійсним.

Окрім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що ухвалою Господарського суду Житомирської області від 28.12.2019 р., яка залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 р. у справі № 906/493/19, відмовлено ТзОВ "Юніфарма" в задоволенні заяви про виправлення в ухвалі суду від 02.07.2019 р. у справі № 906/493/19 описок та арифметичних помилок.
Відмовляючи в задоволення заяви ТзОВ "Юніфарма" про виправлення описок та арифметичних помилок в ухвалі суду, суди зазначили про те, що у позовній заяві (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), позивач просив стягнути з відповідача 273 576,27 грн., з яких: 233 918, 05 грн. основного боргу та 39 658, 22 грн. пені.
Згідно п. 1 мирової угоди сторони підтвердили, що остаточний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, на дату підписання даної угоди, складає 233 918, 05 (двісті сорок тисяч сорок шість) грн. 58 коп. - основного боргу, 4400 (чотири тисячі чотириста) грн. - пені. Остаточна заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки № 02/01/2017 від 01.01.2017 р. та в рамках позовних вимог складає 238 318, 05 грн., заявлених позивачем у справі № 906/493/19.
При цьому, в заяві про затвердження мирової угоди та у п. 2 мирової угоди, сторони погодили, що відповідач зобов`язується в добровільному порядку і в повному обсязі сплатити заборгованість в сумі 238 918,05 (двісті тридцять вісім тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн. 05 коп. на розрахунковий рахунок позивача в строк до 30 вересня 2019 р., за наступним графіком: сума, що сплачується кінцева дата розрахунків. 1) 79 000 грн. до 31.07.2019 р.; 2) 79 000 грн. до 31.08.2019 р.; 3) 80 318, 05 грн. до 30.09.2019 р. Також зазначено, що позивач відмовляється від позову в частині стягнення 35 258, 22 грн. пені.
Отже, беручи до уваги викладене, сторони погодили, що відповідач сплачує суму основного боргу у зменшеному розмірі - 233 918, 05 грн. та 4 400 грн. пені, що разом становить 238 318,05 грн. та саме графік щодо сплати цієї суми сторони погодили у підписаній ними та затвердженій ухвалою суду від 02.07.2019 р. мировій угоді.
Відтак, вказане спростовує різні суми боргу, визначені в резолютивній частині ухвали Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 у справі № 906/493/19 щодо тексту мирової угоди, а висновки суду першої інстанції  про  різні суми боргу , як підставу для відмови в задоволенні скарги заявника на дії органу ДВС в цій частині, суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими.

Окрім того, колегія суддів вказує, що приписами п. 10 ч. 3      ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення у випадках, передбачених цим Законом.      
При цьому, роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.
Таким чином, у разі якщо викладена в ухвалі Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. у справі № 906/493/19 резолютивна частина судового рішення, в тому числі щодо суми боргу, була незрозумілою для державного виконавця, то останній не позбавлений можливості звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

Стосовно вимог скарги заявника щодо зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження за виконавчим документом, колегія суддів зазначає, що в силу ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.
Аналогічна правова позиція   щодо такого способу захисту у випадку задоволення  скарги  на дії органу ДВС  викладено у постанові Верховного  Суду у справі №  910/7300/19 від  20 жовтня 2020 р.

Враховуючи те, що державним виконавцем безпідставно було повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання та його дії визнанні судом неправомірними, що свідчить про ухилення від вчинення передбачуваних законом дій, та з метою дотримання прав стягувача у виконавчому провадженні, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість скарги заявника в частині зобов`язання державного виконавця Олевського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нікітіної І.В. відкрити виконавче провадження за виконавчим документом - ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. у справі № 906/493/19.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Дані порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права призвело до прийняття судом незаконної ухвали, тому вона не може залишатися без змін та підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про задоволення скарги ТОВ "Юніфарма".

Відповідно до ст. 344 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. 
З огляду на викладене, витрати за подання апеляційної скарги покладаються на Олевський районний відділ державної виконавчої служби Центрально - західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфарма" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 26.08.2020 р. у справі № 906/493/19 - задоволити.
2. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 26.08.2020 р. у справі № 906/493/19 - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфарма" на дії (бездіяльність) державного виконавця Олевського районного відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нікітіної І.В. - задоволити.
Визнати неправомірними дії державного виконавця Олевського районного відділу державної виконавчої служби Центрально - західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нікітіної І.В. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання.
Визнати недійсним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.06.2020 р. у виконавчому провадженні.
Зобов`язати державного виконавця Олевського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нікітіну І.В. відкрити виконавче провадження за виконавчим документом - ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.07.2019 р. у справі № 906/493/19.
3. Стягнути з Олевського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (11001, Житомирська область, м. Олевськ, вул. Володимирська, 5, код ЄДРПОУ 3400942) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Юніфарма" (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 21-А, код ЄДРПОУ 24376098) 2102 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.
5. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Житомирської області від 26.08.2020 р. у справі № 906/493/19 повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено  06 листопада 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Олексюк Г.Є. 

Суддя                                                                                              Петухов М.Г.  

Суддя                                                                                              Гудак А.В.