Постанова 
Іменем України 
 
25 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 204/5773/14-ц
провадження № 61-21115св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 
відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 01 квітня 2019 року у складі судді Книш А. В., додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 
2019 року у тому ж складі та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 23 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2014 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , 
2003 року народження, звернулася до суду з позовом до Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (далі - ДЗ «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця») про відшкодування моральної шкоди.
 
Обґрунтовувала позовні вимоги тим, що внаслідок неправомірних дій лікарів відповідача при пологах та після них її новонароджена дитина отримала гостру гіпоксію мозку, яка вплинула на стан нервової системи, внаслідок чого дитина стала інвалідом дитинства з діагнозом дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія С80 та дитині було присвоєно категорію інвалідності «дитина-інвалід підгрупи А». 
 
Обставини щодо неправомірності дій лікарів встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року, а також висновком експерта № 403, 404/12.
 
Отже, внаслідок неправомірних, некомпетентних дій лікарів відповідача 
її неповнолітня дитина отримала травми, внаслідок яких захворіла невиліковною хворобою, що, на її думку, завдає дитині моральних страждань.
 
Враховуючи зазначене, позивач просила суд стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_2 спричиненням інвалідності, 
за період з 2003 до 2014 року, у розмірі 11 000 000,00 грн, по 1 000 000,00 грн 
за кожний рік життя дитини, та покласти судові витрати на відповідача.
 
Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 20 лютого 2018 року замінено відповідача у цивільній справі № 204/5773/14-ц з Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ 
ДП «Придніпровська залізниця» на правонаступника Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»).
 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 01 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, позовні вимоги задоволені частково. 
 
Стягнено з АТ «Українська залізниця» на користь позивача компенсацію моральної шкоди, яка заподіяна ОСОБА_2 спричиненням інвалідності 
за період з 2003 до 2014 року у розмірі 4 807 296,00 грн. 
 
Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року стягнено з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2 593,50 грн. 
 
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано доведеністю вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між тяжким захворюванням дитини ОСОБА_2 
та діями/бездіяльністю лікарів, який, враховуючи завданий дитині фізичний біль та страждання, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, її душевні страждання, характер та обсяг таких фізичних, душевних та психічних страждань, яких зазнала дитина, характер немайнових втрат, які тривають все життя дитини, дійшов висновку, що необхідним та достатнім за вказаних обставин розміром грошового відшкодування моральної шкоди є кошти в сумі 
4 807 296,00 грн (4 173,00 грн (мінімальна заробітна плата, установлена 
на 2019 рік) х 1 152 мінімальних заробітних плат, установлених на час ухвалення рішення суду).
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У листопаді 2019 року АТ «Українська залізниця» подало касаційну скаргу 
до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд 
до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно визначено розмір моральної шкоди, ураховуючи, що не існує затвердженої належним чином методики для розрахунку розміру такої шкоди, суд допустив упередженість при визначенні ступеня вини відповідача, суд безпідставно прийняв до уваги висновок судово-медичної експертизи та висновок судово-психологічної експертизи, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права без урахування думки відповідачів щодо змісту питань, поставлених експертам. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити судові рішення без змін, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, матеріали справи витребувано з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.
 
Відповідно до протоколу повторного перерозподілу справи між суддями 
10 вересня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_2 , матір`ю якої є ОСОБА_1 .
 
ОСОБА_2 є дитиною з інвалідністю з народження з діагнозом «дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія С80», дитині встановлено категорію інвалідності «дитина-інвалід підгрупи А».
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 
2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДЗ «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (№ 2-58/11), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року, з ДЗ «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_1 
у рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 113 747,98 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди - 400 000,00 грн, а разом - 513 747,98 грн. 
 
У справі № 2-58/11 суд дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між тяжким захворюванням дитини ОСОБА_2 та діями/ бездіяльністю лікарів при прийнятті пологів у 
ОСОБА_1 , внаслідок яких дитина народилась із встановленим діагнозом.
 
Відповідно до висновку експерта від 01 лютого 2013 року № 403, 404/12, складеного судово-медичною комісією Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2011 року, захворювання дитини ОСОБА_2 - дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія 
зі стійкими важкими руховими порушеннями знаходиться у причинному зв`язку 
з гіпоксією плоду у інтранатальний період. До наслідків, які настали, призвела гіпоксія, яка розвинулась у плода перед проведенням кесаревого розтину 
та посилилася під час проведення цієї операції за рахунок продовження часу, 
що був затрачений на вилучення дитини. Тривалість вилучення плода збільшилась за рахунок недостатнього розрізу на матці та проведення додаткової релаксації, чого можливо було б уникнути.
 
Згідно з висновком експерта від 02 грудня 2016 року № 292/16, складеного судово-медичною експертною комісією Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» на виконання ухвали судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 
2016 року, у ОСОБА_2 має місце ураження нервової системи у вигляді дитячого церебрального паралічу, спастико-гіперкінетичної форми з вираженими важкими порушеннями руху, обмеженням пересування, самообслуговування, 
що виникло внаслідок гіпоксії, яка розвинулася у плода до проведення кесаревого розтину та посилилася під час проведення цієї операції за рахунок подовження часу, що був затрачений на вилучення дитини. Це обумовлено дефектами надання медичної допомоги при веденні пологів у ОСОБА_1 .
 
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 14 грудня 2018 року № 778/17-25, виконаного на підставі ухвали судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року, вбачається, що страждання (моральна шкода) ОСОБА_2 мають причинно-наслідковий зв`язок з невиліковною хворобою дитинства. Визначено розмір грошової компенсації за завдані страждання. 
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі - 
ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких 
не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, 
що діяв до набрання чинності цим Законом. Оскільки касаційна скарга подана 
у листопаді 2019 року, її розгляд Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України у редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права 
чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу 
із застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
 
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової 
та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав 
та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне 
і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
 
У цій справі позов подано щодо відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями первинного відповідача - ДЗ «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» під час виконання лікарями службових обов`язків - прийняття пологів у матері ОСОБА_2 , 
що призвело до 100 % постійної втрати загальної працездатності дитини 
і відповідає тяжким тілесним ушкодженням.
 
Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як у договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і заподіювачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).
 
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право 
на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
 
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно 
від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
 
Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є здоров`я, життя, 
а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
 
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав 
і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
 
Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності 
за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин 
з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. 
У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються 
у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати 
чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати 
чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
 
Касаційний суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у частині доведеності належними та допустимими доказами вини відповідача, а також причинно-наслідкового зв`язку між тяжким захворюванням дитини ОСОБА_2 та діями/бездіяльністю лікарів відповідача, і завдання такими діями малолітній ОСОБА_2 , від імені якої діє позивач 
ОСОБА_1 , моральної шкоди через каліцтво, яке призвело до ушкодження здоров`я і встановлення їй інвалідності.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Суди визначили розмір компенсації моральної шкоди у сумі 4 807 296,00 грн враховуючи завданий дитині фізичний біль та страждання, яких вона зазнала 
у зв`язку з ушкодженням здоров`я, її душевні страждання, характер та обсяг таких фізичних, душевних та психічних страждань, характер немайнових втрат, 
а також з урахуванням висновку експерта. З такими висновками судів попередніх інстанцій і застосуванням норм матеріального права погоджується колегія Верховного Суду.
 
Доводи касаційної скарги АТ «Українська залізниця» про порушення норм процесуального права під час проведення судово-медичної та судово-психологічної експертизи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, 
по-перше, АТ «Українська залізниця» під час розгляду справи в суді першої інстанції оскаржувало ухвали суду першої інстанції про призначення як судово-медичної так і судово-психологічної експертиз, тобто відповідач був обізнаним про зміст запитань, поставлених на розв`язання експертиз, і у задоволенні скарг відмовлено, а по-друге, доводи про порушення норм процесуального права носять загальний характер без викладення конкретних порушень, які б могли призвести до визнання висновків експертиз неналежними і недопустимими доказами.
 
Самі по собі доводи про те, що висновки судово-медичної та судово-психологічної експертизи необґрунтовані і свідчать про упередженість експертів, та про те, що призначення судово-психологічної експертизи було проведено без участі відповідача АТ «Українська залізниця» після того, як його було залучено на підставі ухвали про заміну відповідача, а в судовому засіданні не було досліджено покази свідків і не витребувано всі медичні документи щодо стану здоров`я ОСОБА_2 , касаційний суд вважає безпідставними з огляду 
на конкретні фактичні обставини цієї справи та стан здоров`я ОСОБА_2 , 
а належних доказів на спростування висновків експертиз від 02 грудня 2016 року № 292/16 та від 14 грудня 2018 року № 778/17-25 не надано.
 
При вирішені питання щодо законності та обґрунтованості судових рішень касаційний суд бере до уваги принцип справедливості при визначенні співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам 
і вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій виходили із засад розумності та справедливості; з огляду на те, що «розумність» і «справедливість» 
є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які встановлюють фактичні обставини справи, оцінюють надані сторонами докази, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться лише до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та направлені на переоцінку встановлених судами обставин справи, тому не заслуговують на увагу. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення 
є законними та обґрунтованими, прийняті з додержанням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів 
не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється 
та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, 
а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи 
у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення. 
 
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року, додаткове рішення Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий    Судді:	М. Є. Червинська   С. Ю. Бурлаков   А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун