Номер провадження: 22-ц/813/4171/20 
Номер справи місцевого суду: 495/1430/18
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2019 року про залишення позову без розгляду по цивільній справі за позовом Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, Чернякової Валентини Володимирівни, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:  ОСОБА_1   про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року, Перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом до Затоківської селищної ради, ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2019 рокуклопотання адвоката Марціяш Олександра Івановича в інтересах відповідачки  ОСОБА_2  та третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача  -  ОСОБА_1   про залишення без розгляду позовної заяви Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_2 , виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1   про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора – задоволено. 
Позовну заяву Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1   про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора – залишено без розгляду.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратуриподав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2019 рокускасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 08.10.2020 року,  з`явився прокурор Елісашвілі О.М., інші сторони до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
       Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 256 ЦПК України місцева прокуратура не може виступати у вказаній справі в якості самостійного позивача, оскільки Держгеокадастр, його територіальні управління та посадові особи не позбавлені можливості звертатись до суду особисто за захистом порушених прав та крім того позивачем не надано доказів того, що Держгеокадастр звертався до прокурора або органу місцевого самоврядування Затоківської селищної ради з клопотання про відновлення порушених прав та приведення у відповідність до законодавства прийнятого селищною радою рішення з питань регулювання земельних відносин. 
Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з наступних підстав.
Судом було встановлено, що 10.12.2014 року на підставі технічної документації із землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельних ділянок проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0968 га (кадастровий номер 5110300000:02:003:0373) за адресою: АДРЕСА_1 із земель, наданих раніше у користування ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 . Цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , значилось як будівництво та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. Позивач зазначає, що виходячи з поділу земельної ділянки, належної ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , Затоківська селищна рада мала розпорядитись спірною земельною ділянкою відповідно до цього ж цільового призначення, а не передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва. Рішенням Затоківської селищної ради від 05.06.2015 року № 2930 відповідачу ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,0968 га (кадастровий номер 5110300000:02:003:0373) за адресою: АДРЕСА_1 із земель. У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих відповідачем ОСОБА_2 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 38642116, щодо земельної ділянки площею 00,0968 га (кадастровий номер 5110300000:02:003:0373) за адресою: АДРЕСА_1 із земель, яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.06.2015 року за № 21857964.
Враховуючи викладені обставини, прокурор просив суд визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 05.06.2015 року № 2930, яким відповідачу ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,0968 га (кадастровий номер 5110300000:02:003:0373) за адресою: АДРЕСА_1 , а свідоцтво про право власності на нерухоме майно – недійсним, рішення державного реєстратора визнати незаконним та скасувати. 
Разом із тим, згідно з п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави у суді.
Відповідно до ч.3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справі, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з ч.1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку встановлених законом.
Згідно з ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 
Відповідно до ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.
Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.ст. 13,14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Таким чином, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу земельної ділянки державної власності у приватне користування з метою відновлення прав та законних інтересів територіальної громади землі.
Відповідно, прокуратурою у позовній заяві обґрунтовано підстави для здійснення представництва інтересів у суді.
Відповідно до ч.5 ст. 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Згідно з абз.5 п.5-1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Відповідно до пп.3 п.6 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. 
Таким чином, органи Держгеокадастру уповноважені на звернення до суду з позовами лише у випадках: відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва та повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився, тобто не наділені повноваженнями на звернення до суду з позовом про визнання незаконним рішення селищної ради та недійсним свідоцтва про право власності, відтак суд дійшов помилкового висновку про наявність у такого органу повноважень на представництво інтересів держави.
Предметом спору у даній справі  є вимоги прокурора про визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради від 05.06.2015 року № 2930Ю, яким відповідачу ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,0968 га (кадастровий номер 5110300000:02:003:0373) за адресою: АДРЕСА_1 , визнання недійсним свідоцтва про право власності, та визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора. 
Затоківська селищна рада не може виступати у якості позивача і є відповідачем у справі, оскільки предметом оскарження є рішення селищної ради.
Чинне законодавство України прямо не визначає суб`єкта контролю за законністю прийняття органом місцевого самоврядування рішень щодо відведення земельних ділянок з відповідними повноваженнями на звернення до суду із позовами.
Разом з тим, саме на прокуратуру чинне законодавство України (ст. 131-1 ч.1 п.3 Конституції України, ст. 56 ч.ч.3-5 ЦПК України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру») покладає обов`язок представництва у суді інтересів держави в разі наявності порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
У даному випадку, за відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор набуває статусу позивача і самостійно виступає в якості позивача.
Зважаючи на те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, саме на прокурора покладено обов`язок представництва у суді інтересів держави в разі наявності порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою, ГУ Держгеокадастру не має повноважень контролю за законністю прийняття органом місцевого самоврядування рішень щодо відведення земельних ділянок, а також повноважень на звернення до суду із позовом щодо оспорення рішення органу місцевого самоврядування з приводу передачі земельної ділянки з комунальної у приватну власність. Таким чином, висновок суду першої інстанції, що Держгеокадастр, його територіальні управління та посадові особи не позбавлені можливості звертатись до суду особисто за захистом порушених прав, оскільки саме цей уповноважений державний орган здійснює контроль щодо додержання органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність, зміни цільового призначення - не відповідає обставинам справи й суперечить нормам матеріального права.
У даній справі прокурор звернувся із позовом на захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин, дотримання конституційного принципу законності набуття й реалізації права власності на землю у поєднанні із додержаним засад правового порядку в Україні та відсутність державного органу, уповноваженого здійснювати функції держави щодо оскарження рішень органу місцевого самоврядування з приводу передачі землі із комунальної у приватну власність.
Крім того, залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до ч.5ст.56 ЦПК у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Таким чином, зважаючи на відсутність у вказаній справі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, місцева прокуратура набула статусу позивача у відповідності до ч.5 ст. 56 ЦПК України.
Відповідно до ст. 379 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків   суду  обставинам  справи;  порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали
Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що  апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала – скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389,390ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури– задовольнити.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2019 року про залишення позову без розгляду – скасувати та цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради,  ОСОБА_2 , виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:  ОСОБА_1   про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора- направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 15.10.2020 року. 

Головуючий                                                                 Т.В. Цюра

Судді:                                                                  Л.А.Гірняк

С.М. Сегеда