Ухвала
Іменем України    
    
24 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 273/1549/20
провадження № 61-17168ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2020 року у складі судді: Михалюка О. П., та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Григорусь Н. Й., за заявою приватного сільськогосподарського підприємства імені Шевченка про забезпечення позову у справі за позовом приватного сільськогосподарського підприємства імені Шевченка, товариства з обмеженою відповідальністю «Біріт імені Шевченка» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають в процесі реформування приватного сільськогосподарського підприємства імені Шевченка, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, скасування державної реєстрації речового права, витребування майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2020 року ПСП ім. Шевченка та ТОВ «Біріт імені Шевченка» звернулися із позовом, у якому просили:
визнати недійсним свідоцтво про право власності на майновий пай серії ЖИ-6 №355940, виданий 14 червня 2016 року Дубрівською сільською радою Баранівського району на ім`я ОСОБА_2 ;
витребувати від ОСОБА_1 на користь співвласників майнових паїв колишнього колективного сільськогосподарського підприємства в особі підприємства - правонаступника (користувача) - ПСП ім. Шевченка нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: зерносховище, площа 555,30 кв. м, телятник, площа 815,46 кв .м, сушарка ОБВ, площа 128,93 кв. м, корівник 2-х рядний, корівник 4-х рядний, площа 2657,13 кв. м, зерносховище, площа 904,17 кв. м, комора, площа 295,04 кв. м;
скасувати у державному реєстрі прав державну реєстрацію речового права на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1369874518206 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 номери записів про право власності 22665929 та 28324534.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договорів купівлі-продажу та свідоцтва про право власності на майновий пай серії ЖИ-6 № 355948, № 355951 ТОВ «Біріт імені Шевченка» є співвласником майнового паю колишнього колективного сільськогосподарського підприємства, правонаступником (користувачем) якого є ПСП ім. Шевченка. Спірне майно входить до пайового фонду та у незаконний спосіб набуто відповідачами, чим порушено права співвласників майнових паїв.
 
22 липня 2020 року директор ПСП ім. Шевченка подав заяву, вимоги якої уточнив 23 липня 2020 року, та просив:
забезпечити позов шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1369874518206, заборонивши ОСОБА_1 до вирішення судом спору щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-який спосіб, в тому числі шляхом продажу, дарування, міни, внесення в статутний капітал юридичної особи або в інший спосіб (передача в іпотеку, заставу, оренду, найм, тощо), нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: зерносховище, площа 555,30 кв. м, телятник, площа 815,46 кв. м, сушарка ОБВ, площа 128,93 кв. м, корівник 2-х рядний, корівник 4-х рядний, площа 2657,13 кв. м, зерносховище, площа 904,17 кв. м, комора, площа 295,04 кв. м, зареєстроване у державному реєстрі прав державну реєстрацію речового права за ОСОБА_1 , а також здійснювати оформлення у користування (оренду) або власність земельну ділянку за тією ж адресою під вказаним нерухомим майном.
 
Заява мотивована тим, що спірне нерухоме майно є пайовим фондом колишнього КСП і перебувало у користуванні ПСП ім. Шевченка. Вказане майно вибуло з власності співвласників майнових паїв та користувача майна поза їх волею, а тому підлягає витребуванню. Згідно норм законодавства (указів Президента України) обов`язок по збереженню пайового майна покладено на підприємства-правонаступників (користувачів), яким є ПСП ім. Шевченка, у зв`язку із чим останнє діє в інтересах співвласників майна. Спірне майно оформлено на ОСОБА_2 у незаконний спосіб та у подальшому переоформлено за договорами купівлі-продажу від 10 жовтня 2018 року на ОСОБА_1 з метою створення уявлення про добросовісність набувача, а наступне переоформлення майна на інших осіб, які не є відповідачами, призведе до неможливості виконання судового рішення в частині його витребування. Також стало відомо про намагання ОСОБА_1 оформити під спірним майном земельну ділянку єдиним масивом, що на думку заявника утруднить подальше розпаювання майна.
 
Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2020 року уточнюючу заяву директора ПСП імені Шевченка про забезпечення позову задоволено частково.
 
Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1369874518206, заборонивши відповідачу ОСОБА_1 до вирішення судом спору щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-який спосіб, в тому числі шляхом продажу, дарування, міни, внесення в статутний капітал юридичною особи або в інший спосіб (передача в іпотеку, заставу, оренду, найм, тощо), нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме: зерносховище, площа 555,30 кв. м, телятник, площа 815,46 кв. м, сушарка ОБВ, площа 128,93 кв. м, корівник 2-х рядний, корівник 4-х рядний, площа 2657,13 кв. м, зерносховище, площа 904,17 кв. м, комора, площа 295,04 кв. м, зареєстроване у державному реєстрі прав державну реєстрацію речового права за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
 
Заборонено ОСОБА_1 до вирішення судом спору щодо нерухомого майна, здійснювати оформлення у користування (оренду) або власність земельну ділянку під нерухомим майном за адресою АДРЕСА_1 , а саме: зерносховище, площа 555,30 кв. м, телятник, площа 815,46 кв. м, сушарка ОБВ, площа 128,93 кв. м, корівник 2-х рядний, корівник 4-х рядний, площа 2657,13 кв. м, зерносховище, площа 904,17 кв. м, комора, площа 295,04 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1369874518206.
 
В іншій частині вимог уточнюючої заяви про забезпечення позову в інтересах ТОВ «Біріт імені Шевченка» відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами у справі дійсно виник спір про право і наявне достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, що підтверджується копією заяви відповідача ОСОБА_1 до Дубрівської сільської ради від 15 травня 2020 року щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; копією відповіді Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області від 09 липня 2020 року № 267. Забезпечення позову шляхом арешту майна не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу. Докази про те, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює господарську діяльність, пов`язану із використанням майна, що є предметом позову, відсутні. Згідно наданих суду документів позивач зареєстрований на території України, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, у зв`язку із чим, питання про застосування зустрічного забезпечення судом не вирішується. Суд першої інстанції задовольнив уточнюючу заяву частково, із врахуванням вимог ПСП імені Шевченка, а не вимог ТОВ «Біріт імені Шевченка», оскільки у директора ПСП імені Шевченка, який звернувся із заявою про забезпечення позову, немає повноважень звертатись від імені ТОВ «Біріт імені Шевченка».
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2020 року скасовано у частині заборони ОСОБА_1 до вирішення судом спору щодо нерухомого майна, здійснювати оформлення у користування (оренду) або власність земельної ділянки під нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: зерносховищем, площа 555,30 кв. м, телятником, площа 815,46 кв. м, сушаркою ОБВ, площа 128,93 кв. м, корівником 2-х рядним, корівником 4-х рядним, площа 2657,13 кв. м, зерносховищем, площа 904,17 кв. м, коморою, площа 295,04 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1369874518206.
 
У іншій частині ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2020 року залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що умовою застосування забезпечення позову є те, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі. Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
Апеляційний суд вказав, що згідно частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, у тому числі, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, забороною вчиняти певні дії. Відповідно до змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів між сторонами дійсно виник спір щодо правомірності набуття відповідачами права власності на нерухоме майно, яке є предметом спору та належало до пайового фонду КСП, правонаступником якого є ПСП ім. Шевченка. Для забезпечення позову на майно, яке, на думку заявника, у незаконний спосіб вибуло з пайового фонду та користування підприємства до ОСОБА_2 та у подальшому право на яке оформлено на ОСОБА_1 , ПСП ім. Шевченка у своїй уточненій заяві просило накласти арешт на це майно та заборонити його відчуження. Підприємство послалось на незаконність дій відповідачів по оформленню права власності, можливість наступного переоформлення майна на інших осіб, у зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Оскільки між сторонами дійсно виник спір та існує об`єктивна можливість вчинення ОСОБА_1 дій щодо розпорядження спірним майном, у суду були достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони його відчуження.
 
Доводи апеляційних скарг у цій частині є безпідставними, оскільки необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування таких заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Доводи ОСОБА_1 про те, що за ПСП ім. Шевченка не зареєстровано право власності на будь-яке майно, на правильність висновків суду не впливає, оскільки заявник є правонаступником КСП, до пайового фонду якого входило спірне майно, обов`язком підприємства є збереження пайового майна, а тому вжиті судом заходи забезпечення позову щодо спірного майна відповідають меті забезпечення позову. Посилання у апеляційній скарзі на можливість спричинення шкоди орендарю або суборендарю спірного майна є безпідставними, оскільки накладення арешту та заборона відчуження майна не перешкоджає його використанню за призначенням, а лише запобігає його відчуженню на час розгляду справи судом. 
 
Суд апеляційної інстанції вважав помилковим висновок суду першої інстанції у частині наявності підстав забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 здійснювати оформлення у користування (оренду) або власність земельну ділянку за тією ж адресою під вказаним нерухомим майном. Згідно частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Оскільки земельна ділянка не є предметом спору, вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 здійснювати оформлення у користування (оренду) або власність земельної ділянки за адресою спірного майна не є цілком співмірними із заявленими позовними вимогами. Тому ухвала суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню.
 
16 листопада 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення в частині накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1369874518206, та заборони відповідачу ОСОБА_1 до вирішення судом спору щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-який спосіб, в тому числі шляхом продажу, дарування, міни, внесення в статутний капітал юридичної особи або в інший спосіб (передача в іпотеку, заставу, оренду, найм, тощо), нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме: зерносховище, площею - 555,30 кв. м, телятник, площею - 815,46 кв. м, сушарка ОБВ, площею - 128,93 кв. м, корівник 2-х рядний, корівник 4-х рядний, площею - 2 657,13 кв. м, зерносховище, площею - 904,17 кв. м, комора, площею - 295,04 кв. м, зареєстроване у Державному реєстрі прав державну реєстрацію речового права за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у задоволенні уточнюючої заяви директора ПСП імені Шевченка про забезпечення позову відмовити.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали. Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2020 року продовжено ОСОБА_1 строк на усунення недоліків касаційної скарги до 11 січня 2021 року.
 
Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 07 грудня 2020 року ці недоліки було усунуто. 
 
Зокрема ОСОБА_1 звернувся із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження. У заяві ОСОБА_1 зазначає, що 07 жовтня 2020 року у відкритому судовому засіданні Житомирського апеляційного суду у справі № 273/1549/20 на підставі частини шостої статті 259, частини першої статті 268 ЦПК України було оголошено вступну та резолютивну частину постанови, відкладено складання повного судового рішення на строк не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Повне рішення було надіслано та отримано 21 жовтня 2020 року, що підтверджується оригіналом поштового конверту (поштове відправлення 1000812953293).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). 
 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що в резолютивній частині ухвали суду першої інстанції вказано про заяву ТОВ «Біріт імені Шевченка», проте суд розглядав заяву ПСП імені Шевченка. Оскільки існували сумніви в неупередженості та об`єктивності суддів Житомирського апеляційного суду, то 30 вересня 2020 року було подано заяву про відвід колегії суду, яка розглянута 05 жовтня 2020 року без присутності сторін. 06 жовтня 2020 року суддя Житомирського апеляційного суду Шевчук А. М., відмовила у задоволенні заяви про відвід колегії суду.
 
Оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суди не мотивували ухвалу про забезпечення позову, не зазначили мотивів, якими керувався суд, не обґрунтували існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову, не зазначили чим керувався суд, визначаючи співмірність застосованого ними виду забезпечення пазову заявленим позовним вимогам, не вказали, яким чином суд пересвідчився, що між сторонами дійсно існує спір, не надали оцінку доводам заявника щодо забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності таких вимог. ПСП ім. Шевченка не надано доказів спільних прав/обов`язків щодо майна розпайованого сільськогосподарського кооперативу імені Шевченка, не доведено право на володіння, або розпорядження на спірні нежитлові приміщення. Згідно статуту ПСП імені Шевченка підприємство не наділено правами розпорядженням майном розпайованого СГК імені Шевченка. Будь-які договори оренди майна також до матеріалів справи не долучено. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ПСП імені Шевченка, будь-яке право власності на майно взагалі не зареєстровано. Позивачем не доведено здатність мати цивільні процесуальні права у справі та наявність спору між сторонами.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
Згідно частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
 
Тлумачення статті 154 ЦПК України свідчить, що в ній розмежовано випадки за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (частина перша статті 154 ЦПК України); обов`язком суду (частина третя статті 154 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».
 
Встановивши наявність підстав для забезпечення позову, суди зробили обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони його відчуження.
 
Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у касаційній скарзі про те, що заява про відвід колегії суду була розглянута 05 жовтня 2020 року без присутності сторін.
 
Згідно частини сьомої статті 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Баранівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі заявою приватного сільськогосподарського підприємства імені Шевченка про забезпечення позову у справі за позовом приватного сільськогосподарського підприємства імені Шевченка, товариства з обмеженою відповідальністю «Біріт імені Шевченка» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають в процесі реформування приватного сільськогосподарського підприємства імені Шевченка, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, скасування державної реєстрації речового права, витребування майна.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                         В. І. Крат
 
                                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                   М. М. Русинчук