Постанова 
Іменем України
 
22 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 125/321/19
провадження № 61-13575св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Супівська сільська рада Барського району Вінницької області,
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Супівської сільської ради Барського району Вінницької області,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Супівської сільської ради Барського району Вінницької області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно за законом
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у складі колегії суддів:                 Ковальчука О. В., Панасюка О. С., Шемети Т. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст вимог заяви
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт, що ОСОБА_2 є її бабою, та визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) площею 3,7 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області (далі - Супівська сільська рада) та належала ОСОБА_2 згідно із сертифікатом на право власності на земельну частку (пай) серії ВН № 002606, зареєстрованим у книзі реєстрації за № 1437.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої залишилось спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай) площею 3,7 га в умовних кадастрових одиницях вартістю                            98 618,99 грн, яка розташована на території Супівської сільської ради та належала спадкодавцю згідно із сертифікатом серії ВН № 002606, зареєстрованого в книзі реєстрації за № 1437. На час відкриття спадщини вона проживала разом                         з ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 та протягом шести місяців після її смерті прийняла спадщину шляхом зберігання майна та особистих речей спадкодавця. Однак вона не може нотаріально оформити право власності на спадкове майно через відсутність документів, які підтверджують родинні зв`язки з померлою, та оригіналу сертифіката на земельну частку (пай). У зв`язку з цим просила позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Барський районний суд Вінницької області рішенням від 05 квітня 2019 року позов задовольнив. Встановив, що ОСОБА_1 є рідною внучкою померлої ОСОБА_2 . Визнав за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 3,70 га без визначення меж в натурі (на місцевості), яка розташована на території Супівської сільської ради у КСП «За мир» (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 002606).
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. При цьому суд виходив з того, що згідно з випискою погосподарських книг по Супівській сільській раді від 22 лютого 2019 року                  № 82 протягом 1991-1999 року ОСОБА_2 проживала разом із своєю внучкою ОСОБА_1 на одному погосподарському номері. Цей факт підтверджується і показаннями свідка. Таким чином, ОСОБА_2 є бабою ОСОБА_1 
 
ОСОБА_1 відповідно до статей 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року після смерті баби прийняла спадщину шляхом фактичного вступу                в управління або володіння спадковим майном, спільного проживання                            з спадкодавцем в одному будинку, що підтверджується довідкою Супівської сільської ради від 28 січня 2019 року № 29. Інших спадкоємців майна померлої за законом та заповітним розпорядженням, а також осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні, немає. Територіальна громада на спадщину не претендує.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Супівської сільської ради подав апеляційну скаргу. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Вінницький апеляційний суд постановою від 11 серпня 2020 року апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Супівської сільської ради задовольнив, рішення Барського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд мотивував постанову неврахуванням місцевим судом того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, що вона є онукою ОСОБА_2 , зокрема свідоцтв про народження її батьків, доказів того, що на час відкриття спадщини не було в живих того з її батьків, хто був би спадкоємцем першої черги, та доказів фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття та отримання відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки суд першої інстанції знехтував вимогами процесуального закону щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, формально провів розгляд справи, не встановивши обставин, від яких залежить правильне вирішення спору, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. При цьому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність процесуальних перешкод для розгляду апеляційної скарги заступника прокурора Вінницької області на рішення Барського районного суду Вінницької області            від 05 квітня 2019 року, оскільки прокурор на виконання наведених вимог Закону України «Про прокуратуру» обґрунтував, у чому полягають порушення інтересів держави і неналежне здійснення органом місцевого самоврядування захисту таких інтересів, та надав докази направлення повідомлення про намір звернення до суду в інтересах цього органу.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У вересні 2020 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 11 серпня 2020 року                  і залишити в силі рішення Барського районного суду Вінницької області                       від 05 квітня 2019 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд належним чином не перевірив підстав для представництва прокурором держави, оскільки прокурор фактично втрутився у приватно-правові відносини щодо спадкового майна померлої баби позивачки, не маючи на те правової підстави, оскільки держава в особі Супівської сільської ради не може претендувати на спірне спадкове майно. Апеляційний суд безпідставно застосував до спірних правовідносин норми чинного ЦК України, оскільки до виниклих правовідносин підлягають застосуванню норми права, які були чинними на час відкриття спадщини. Крім того, апеляційний суд не повідомив ОСОБА_1  про час, дату і місце судового засідання. Підставою касаційного оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 11 серпня 2020 року ОСОБА_1 зазначала також неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме - суд апеляційної інстанції                     в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого              2019 року у справі № 826/13768/16, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 та від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 391/375/15-ц, від 19 липня 2018 року у справі        № 822/1169/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 530/61/14-ц, від 17 липня    2019 року у справі № 810/3159/18, від 18 липня 2019 року у справі № 826/15794/17, від 21 жовтня 2019 року у справах № 671/1153/18 та № 671/894/18-ц, від 20 липня 2020 року у справі № 735/1521/18, від 22 липня 2020 року у справі № 682/1051/17, від 05 серпня 2020 року у справі № 666/5047/15-ц та від 18 серпня 2020 року                 у справі № 914/1844/18.
 
У жовтні 2020 року перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, оскільки це судове рішення є законним                      і обґрунтованим, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
15 жовтня 2020 року справа № 125/321/19 надійшла до Верховного Суду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,              є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;              2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                  у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права вказують на наявність підстав для обов`язкового скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
 
Порядок виклику та вручення судових повісток визначено у статтях 128, 130 ЦПК України.
 
Частиною другою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
 
Згідно з частиною п`ятою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
 
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка,                              а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді,                а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
 
Статтею 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року        у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
 
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 17 березня 2020 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Супівської сільської ради на рішення Барського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року. Встановив учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
 
Ухвалою від 01 квітня 2020 року Вінницький апеляційний суд закінчив проведення підготовчих дій. Призначив справу до розгляду в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на 21 квітня 2020 року о 10 годині 45 хвилин з повідомленням учасників справи.
 
21 квітня 2020 року судове засідання було відкладене на 05 травня 2020 року через неявку учасників справи.
 
05 травня 2020 року судове засідання було відкладене на 19 травня 2020 року через неявку учасників справи.
 
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 19 травня 2020 року зупинив апеляційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.
 
Ухвалою від 23 липня 2020 року Вінницький апеляційний суд поновив апеляційне провадження та призначив справу до розгляду на 11 серпня 2020 року о 10 годині 10 хвилин з повідомленням учасників справи.
 
11 серпня 2020 року апеляційний суд розглянув справу за відсутності         ОСОБА_1  (її представника), що підтверджується протоколом судового засідання.
 
Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення  ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 11 серпня 2020 року, з огляду на таке. 
 
На адресу суду повернувся конверт з довідкою про причини повернення «адресат відмовився», однак на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зазначено «повернення за терміном зберігання» (аркуші справи 147-148). Тобто матеріали справи містять суперечливу інформацію про повідомлення/неповідомлення позивачки про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 11 серпня 2020 року. 
 
Отже, наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для беззаперечного висновку про належне повідомлення позивачки про судове засідання.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19), зазначено, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування позичальника про час і місце розгляду справи (близький за змістом висновок викладений у пункті 31 постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року                  у справі № 127/2871/16-ц, у пунктах 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17). 
 
19 травня 2020 року представник позивачки - адвокат Шикунова А. О. подала до апеляційного суду заяву, в якій повідомила про розірвання договору про надання правової допомоги з ОСОБА_1 та про те, що вона не є представником позивачки і не буде брати участі в судовому засіданні (аркуш справи 120).
 
У зв`язку з цим не може вважатися належним повідомленням  ОСОБА_1 про дату час та місце судового засідання через вручення 27 липня 2020 року адвокату Шикуновій А. О. повістки-повідомлення про судове засідання, призначене                     на 11 серпня 2020 року (аркуш справи 132). 
 
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті                        6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК України.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені вимоги закону та розглянув справу за відсутності  ОСОБА_1 , щодо якої немає доказів належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції порушив право заявника знати про час                      і місце судових засідань, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).
Згідно з частиною четвертою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Оскільки  ОСОБА_1 обґрунтовує касаційну скаргу тим, що апеляційний суд не повідомив заявницю про розгляд справи, і ця обставина підтверджується матеріалами справи, постанова Вінницького апеляційного суду від 11 серпня       2020 рокупідлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 11 серпня 2020 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	В. С. Жданова	
 	 	
 	Є. В. Коротенко