ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4181/20 Справа № 203/1384/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          - Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.,
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу Комунального підприємства “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради 
на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2019 року 
по справі за позовом Комунального підприємства “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2018 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Комунального підприємства “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення.
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2019 року у позові Комунальному підприємству “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення — відмовлено.
В апеляційній скарзі КП “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2019 року по цивільній справі №203/1384/19 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги КП “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради задовольнити в повному обсязі.
Відзивів на апеляційну скаргу КП “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України. 
Судом першої інстанції встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі (а.с. 15 – 19).
КП “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради регулярно надає відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, проте останні плату за користування вказаними послугами вносять неналежно, у зв`язку з чим станом на 01.07.2018 року утворилася заборгованість в сумі 39 627,99 грн., розрахована у відповідності із встановленими тарифами (а.с. 5).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 24.06.2004 року №1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно з пунктом 2 статті 5 Закону №1875-ІV комунальні послуги – це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
У відповідності з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону №1875-ІV споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
За правилами, встановленими частиною 1 статті 9 Закону №1875-ІV, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Статтею 22 Закону України від 10.01.2002 року №2918-ІІІ «Про питну воду, витне водопостачання та водовідведення» визначено, що споживачі питної води зобов`язані: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
Отже, відповідачі дійсно порушили зобов`язання з оплати послуг з водопостачання та водовідведення.
       За змістом статей 256, 257, частини 1 статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 – 255 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 254 ЦК строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
У відповідності з частинами 3, 4 статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, за спірними правовідносинами позовна давність закінчилася у серпні 2017 року, оскільки почалася у серпні 2014 року (місяць останнього платежу, здійсненого відповідачами).
24 червня 2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 звернулись до суду із заявою про застосування строків позовної давності до основної вимоги (а.с.29). 
Виходячи з того, що останній платіж на погашення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення відповідачами було внесено у серпні 2014 року, а до суду КП “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради звернувся з позовом про стягнення заборгованості лише 11.04.2019 року, тобто за межами загального строку позовної давності.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог КП “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права поза межами загального строку позовної давності до основної вимоги.
Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального законодавства було невірно визначено перебіг позовної давності та безпідставно не взято до уваги період заборгованості який не виходить за межі позовних вимог, а саме з серпня 2017 року по 01.07.2018 року та без урахування дня подачі до суду позову 11.04.2019 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам.
Як вбачається з матеріалів справи, перебіг позовної давності у спірних правовідносинах переривався здійсненням відповідачами часткової оплати за надані позивачем послуги у серпні 2014 року, після цього з наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається, що відбувалось чергове погашення виниклої заборгованості. 
Разом з тим, виникнення заборгованості за період 2017-2018 роки та подання позовної заяви до суду в даному випадку не є підставою для визначення нового перебігу позовної давності для звернення до суду.
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
       Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

 Судді                                                                                             М.Ю.Петешенкова  

В.С.Городнича