Справа № 346/2527/20 
Провадження № 33/4808/492/20 
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М. 
Суддя-доповідач Повзло 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Микитюка Романа Васильовича, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.09.2020 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, який не працює,
визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати як незаконну та необ`єктивну, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування своїх доводів посилається на: 1) відсутність будь-якої підстави для зупинки його транспортного засобу відповідно до Закону України «Про Національну поліцію»; 2) не поінформування про причину зупинки; 3) безпідставне посилання працівників поліції на анонімне звернення про нібито керування ним у стані сп`яніння, оскільки анонімне звернення не підлягає розгляду; 4) відмова працівника поліції на його прохання назвати своє прізвище, посаду, звання, та пред`явити службове посвідчення; 5) неправомірну поведінку працівників поліції, що слугували підставою до недовіри їм, а тому, на думку апелянта, він мав право, відповідно до приписів ч. 3 ст. 266 КУпАП бути незгідним на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння; 6) безпідставне посилання суду першої інстанції на коректну поведінку працівників поліції, а також на факт вчинення « ОСОБА_2 » адміністративного правопорушення (третя сторінка рішення суду), що немає жодного відношення до даної справи; 7) фрагментальний відеозапис та відсутність свідків на відеозаписі, які не з`явились до суду, та які не були присутні на місці події; 8) не запропонування працівниками поліції пройти огляд в медичному закладі; 9) не вручення протоколу про адміністративне правопорушення; 10) пояснення свідків заготовлені на бланках; 11) безпідставне відхилення судом показів свідків, що перебували в його транспортному засобі на час зупинки працівниками поліції; 12) упередження ставлення суду до затягування ним судового розгляду; 13) безпідставне кваліфікування його дій за ст. 130 КУпАП в частині відмови пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку із керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок відсутності станом на 01.07.2020 року такої норми в КУпАП, апелянт вважає, що дії працівників поліції свідчать про порушення ними порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що, в свою, чергу, свідчить про його невинуватість.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 26.06.2020 року о 12.10 год. в с.Молодятин, Коломийського району на вул. Січових Стрільців керував автомобілем «Фольксвасен транспортер» д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя та очей, нестійка хода,тремтіння пальців рук. Пройти в установленому порядку тест на спеціальному приладі «Драгер» категорично відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, захиснику роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП, клопотань не заявлено. 
Під час встановлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, встановлено, що ОСОБА_1 змінив своє прізвище на ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 28.04.2020 року (а.п. 15), тобто після складання на нього протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є одна й та сама особа.
Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження по справі.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову судді - без змін, виходячи з таких підстав.
Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, дослідив обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи, зокрема процедури проведення працівниками поліції огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння.
Перевіривши доводи апелянта, що містяться в апеляційній скарзі, доходжу висновку, що вони не містять в собі фактів які б впливали на недоведеність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме - відмови особи, що керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Свої доводи щодо незаконності судового рішення, апелянт обґрунтовує тим, що працівниками поліції порушено процедуру проведення огляду, водночас, апелянт наголошує й на тому, що у працівників поліції не було законних підстав для його зупинки.
Між тим, вказані доводи апелянта не є слушними, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.
Так, ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачає чіткий перелік підстав для зупинення транспортного засобу поліцейським, зокрема якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
З рапортів працівників поліції вбачається, що 26.06.2020 року близько 12-10 год. потупило повідомлення на спец.лінію «102» про те, що в с. Молодятин водій в стані алкогольного сп`яніння рухається на автомобілі марки  «Volkswagen Transporter» в бік центру, після чого, на підставі п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» було зупинено даний транспортний засіб, де на сидінні водія перебував водій ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, почервоніння очей (а.п. 6, 7).
Апеляційний судом досліджено матеріали відеозапису, що містяться на диску, долученого до справи (а.п. 9), на яких чітко зафіксовано, як неодноразово на прохання водія, працівниками поліції було повідомлено причину зупинку - «транспортний засіб перебуває в орієнтуванні за підозрою, що водій знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, що надійшло на спец.лінію «102»» (а.п. 5).
Згідно норм діючого законодавства, зокрема п. 1 ч. 1 Розділу ІІ Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 року за №371/31823, органи (підрозділи) поліції та їх посадові особи під час реагування на правопорушення або події повинні здійснювати , зокрема й реагування на всі повідомлення про правопорушення або події, інформація про які отримана в будь-який спосіб, направлення на місця подій сил і засобів поліції, необхідних для захисту прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяння їх реалізації.
Отже, оскільки посадовими особами органу поліції було отримано повідомлення про те, що водій транспортного засобу «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1 перебуває за кермом з ознаками алкогольного сп`яніння, на орієнтовне перебування вказаного транспортного засобу й було скеровано екіпаж поліції. 
За вказаних вище обставин, вважаю, що у працівників поліції були законні підстави для зупинки транспортного засобу, а тому доводи апелянта про відсутність будь-якої підстави для зупинки його транспортного засобу відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», непоінформування про причину зупинки, безпідставне посилання працівників поліції на анонімне звернення про нібито керування ним у стані сп`яніння, спростовуються наведеним вище.
Під час огляду відеозаписів з нагрудних камер поліцейських (відео №1 час «00:00:57»), що були долучені до матеріалів провадження, також вбачається, що працівники поліції поінформували водієві ОСОБА_1 своє прізвище, звання та пред`явили свої посвідчення. 
Отже, працівники поліції діяли відповідно до норм чинного законодавства, а тому, доводи апелянта в частині відмови працівника поліції на його прохання назвати своє прізвище, посаду, звання, та пред`явити службове посвідчення, не є слушними.
Крім того, відомостями відеозаписів спростовується й факт неправомірної, на думку апелянта, поведінки працівників поліції, оскільки відмова працівників поліції фотографувати їх службове посвідчення, не можливо визнати порушенням ними порядку та процедури проведення огляду.
Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так й в медичній установі, підтверджується відомостями, що зафіксовані на відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції (а.п. 9). 
Як вбачається з відеозапису, під час події знаходилось два екіпажі патрульної поліції, а тому доводи апелянта в частині недовіри працівникам поліції, розцінюю як спосіб захисту останнього з метою уникнення від адміністративної відповідальності. 
Щодо доводів апелянта в частині того, що працівниками поліції його не було направлено на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я, то вони також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, оскільки на відеозаписі чітко чути як працівник поліції (файл №1) після відмови ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», запитує у останнього: «У лікарню поїдете?», аналогічні запитання працівник поліції ставить водієві й після приїзду другого екіпажу поліції (файл №2): «Проходити огляд на місці будете? В лікарні проходити огляд будете?», та чітко чути як ОСОБА_1 в категоричній формі відповідає: «Ні!».
Отже, вказаний вище відеозапис повністю та безстороннє відображає процес проведення працівникам поліції огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, зокрема те, як працівники поліції повідомляли підставу зупинки транспортного засобу - отримано інформацію про те, що водій вказаного автомобілю перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Також вбачається як працівник поліції неодноразово наголошував на виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота. Працівниками поліції роз`яснювалось водію, що у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, у працівників поліції виникають сумніви щодо стану водія, а тому пропонується ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Вбачається, як працівники поліції неодноразово пояснюють ОСОБА_1 на його запитання щодо правових підстав такого огляду, причину та законність дій щодо обов`язковості проходження водієм такого огляду. Водій ОСОБА_1 категорично відмовляється. У подальшому працівники поліції пропонують пройти огляд в медичному закладі, на що також отримують відмову. Все це відбувається у присутності двох екіпажів поліції.
Доводи апелянта в частині фрагментального фіксування події на відеозаписі нагрудних камер поліцейських не знайшли свого підтвердження, оскільки запис містить час, та процедуру проведення огляду. 
Окрім відеозапису, в матеріалах провадження міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 26.06.2020 року в заклад охорони здоров`я - «Коломийська ЦРЛ», яке виписане на ім`я ОСОБА_1 з посиланням на ознаки алкогольного сп`яніння, що були виявлені у останнього, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя (а.п. 3), з приміткою в графі «огляд проводився за допомогою» - «не проводився».
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, зафіксовано працівниками поліції й у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме у графі «результат огляду на стан сп`яніння» міститься запис - «не проводився» (а.п. 2).
З протоколу та відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 надавалась можливість викласти свої зауваження щодо незаконності дій працівників поліції чи пояснення щодо суті правопорушення, проте, ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України та відмовився від підпису та пояснень (а.п. 1), при цьому на відеозаписі зафіксовано як працівник поліції на прохання ОСОБА_1 зачитує зміст протоколу (файл №3). Також з відеозапису вбачається, що на пропозицію підписати та отримати копію протоколу водій ОСОБА_1 підіймає руки в гору та каже: «Я відмовляюсь».
Твердження апелянта про те, що він не отримав копію протоколу не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки матеріали провадження не містять копії протоколу, що свідчить про його отримання.
Безпідставними визнаю також доводи апелянта як в частині того, що пояснення свідків є недопустимими доказами, оскільки складені на бланках, а не власноручно, так й про те, що суддя суду першої інстанції поверхово та формально підійшов до розгляду справи, не викликавши в судове засідання свідків, пославшись на їх письмові пояснення, в той час як повинен був допитати їх безпосередньо в судовому засіданні під присягою.
Діючим законодавством про адміністративне правопорушення зокрема приписом ст. 251 КУпАП, передбачено те, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пояснення свідків отримані з дотриманням встановленого законом порядку, тому відсутні будь-які сумніви у достовірності наданих ними пояснень.
В той же час, пояснення свідків не мають перед судом наперед встановленої сили та оцінюються судом у сукупності з іншими доказами по справі, відповідно до ст. 252 КУпАП.
Апелянт не наводить інших обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість свідків та їх пряму зацікавленість у результаті розгляду справи.
Відсутність свідків на відеозаписі не свідчить про їх відсутність під час оформлення матеріалів провадження, оскільки на відеозаписі зафіксовані дії працівників поліції та особи, що притягається до відповідальності, що у даному випадку є необхідним та достатнім для прийняття рішення по суті. 
Вважаю правильним відхилення судом першої інстанції показів свідків, що перебували в транспортному засобі ОСОБА_1 на час зупинки працівниками поліції транспортного засобу, оскільки вказані свідки перебувають у дружніх стосунках з ОСОБА_1 , а тому можуть бути зацікавлені в результаті розгляду справи. Крім того, доказів, що містяться в матеріалах провадження достатньо для з`ясування всіх обставин по справі.
Наведеними вище доказами поза всяким розумним сумнівом доведено, що працівники поліції, за повідомленням факту (орієнтування) перебування водія транспортного засобу марки «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння виїхали екіпажам, з метою перевірки цих відомостей, зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , та виявивши у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд як за допомогою алкотесту «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, так й безпосередньо в медичному закладі.
Отже, дослідивши надані матеріли, доходжу висновку, що процедура проведення працівниками поліції огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводилась відповідно як до приписів ст. 266 КУпАП, так й до п. 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), у зв`язку із виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, почервоніння очей (а.п. 1).
Посилання апелянта на те, що в мотивувальній частині рішення на третьому аркуші міститься прізвище « ОСОБА_2 », який немає жодного відношення до даної справи, є явною очевидною опискою, оскільки зі змісту всього рішення суду вбачається, що розгляд відбувався саме щодо ОСОБА_1 .
Таким чином доходжу висновку, що доводи апелянта в частині недотримання працівниками поліції вимог закону щодо порядку проведення огляду, складання протоколу та порушення норм чинного законодавства, зокрема приписів ст.ст. 256, 266 КУпАП та вимог Інструкції, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи. 
Враховуючи наведене вище, вважаю, що суд першої інстанції мав достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті доведеності обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Виходячи з наведеного, повністю погоджуюсь з відповідними висновками суду першої інстанції, покладеними в основу оскаржуваної постанови, та вважаю її законною і обґрунтованою, а доводи апелянта щодо порушення судом вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, - безпідставними.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння містить в собі склад інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Стосовно доводів апелянта про безпідставне кваліфікування його дій за ст. 130 КУпАП внаслідок відсутності станом на 01.07.2020 року такої норми в КУпАП, доходжу наступного висновку. 
До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VІІІ від 22.11.2018,  тобто до 01.07.2020, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тощо. Після набрання чинності  Законом  відповідальність  було виключено з ч.1 ст.130 КУпАП та ч.3  ст.130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 КК України.   
Згідно ч.2 ст.8 КУпАП, закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Виходячи із зазначених положень до осіб, які до 01 липня 2020 року  вчинили керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП,  не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за ст.286-1 КК України, оскільки Законом було посилено юридичну відповідальність, оскільки замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою  за змістом  державного примусу  та правовими наслідками.
Внесеними змінами до ст.130 КУпАП  юридична відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
Згідно ст. 253 КУпАП, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.
З огляду на зазначене, не є слушними посилання апелянта на те, КУпАП до 01 липня 2020 року передбачав відповідальність за діяння, яке ставиться йому у вину згідно з протоколом, оскільки Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1, а, відповідно, стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.
При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, врахувавши, що санкція ч. 1 ст.130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Істотних порушень закону, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
За таких обставин, підстави для скасування постанови судді місцевого суду і закриття провадження, як про це наголошує апелянт - відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги  належить відмовити.
Керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.09.2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло